Справа №587/2331/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1109/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Натон»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом Спільного агрохімічного підприємства «Родючисть» (Товариство з обмеженою відповідальністю) до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Натон», державного реєстратора виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області ОСОБА_4, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись із позовом, Спільне агрохімічне підприємство «Родючисть» (далі підприємство, ТОВ) просило суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 29 грудня 2015 року між ФГ «Натон» та ОСОБА_3, зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області ОСОБА_4 15 червня 2016 року та скасувати рішення прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 30156846 від 22 червня 2016 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею 3,6564 га (кадастровий номер::03:004:0166) за фермерським господарством «Натон».

Свої вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та САП «Родючисть» було укладено договір оренди землі загальною площею 3,6564 га, (кадастровий номер :03:004:0166) строком на 10 років, який був зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 01 листопада 2010 року за №74.

За актом приймання-передачі від 21 вересня 2010 року земельна ділянка була передана позивачу в користування на 10 років.

Проте, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №69976596 стало відомо, що 15 червня 2016 року державний реєстратор виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_4 на підставі рішення №30156846 від 22 червня 2016 року зареєструвала укладений між ФГ «Натон» та ОСОБА_3 договір оренди землі від 29 грудня 2015 року.

Вказує, спірний договір оренди землі недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі та на час укладення договору спірна земельна ділянка знаходилася у користуванні позивача. Вважає, що одна й та сама земельна ділянка не може бути обєктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря).

Однак, державний реєстратор всупереч вимог закону не надіслав запити до відповідних органів з метою перевірки наявності вже зареєстрованих прав на вищевказану земельну ділянку, що призвело до подвійної реєстрації прав оренди земельної ділянки та порушення права позивача на користування спірною земельною ділянкою.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07 березня 2017 року визнано недійсним договір оренди землі, укладений 29 грудня 2015 року між ФГ «Натон» та ОСОБА_3, який зареєстрований державним реєстратором виконкому Лебединської міської ради Сумської області ОСОБА_4 15 червня 2016 року.

Скасовано рішення державного реєстратора виконкому Лебединської міської ради Сумської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 30156846 від 22 червня 2016 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею 3,6564 га (кадастровий номер::03:004:0166) за ФГ «Натон».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФГ «Натон» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Доводи скарги мотивує тим, що спір між сторонами щодо скасування рішення державного реєстратора, як субєкта владних повноважень, про реєстрацію договору оренди землі повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Крім того вказує, що в рішенні суду відсутні посилання на норми законодавства, які були порушені державним реєстратором при реєстрації спірного договору. Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на лист Державної реєстраційної служби України від 06 серпня 2013 року №2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами», який носить рекомендаційний характер та не може бути підставою для задоволення позову.

Сторони в судове засідання не зявилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином завчасно судовими повістками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову САП «Родючисть», суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки він був укладений між ФГ «Натон» та ОСОБА_3, з послідуючою державною реєстрацією права оренди, до закінчення дії попереднього договору, укладеного 21 вересня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3 строком на 10 років. Крім того, підлягає скасуванню рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, оскільки державна реєстрація договору оренди землі від 29 грудня 2015 року здійснена з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент державної реєстрації спірного договору).

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 21 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та САП «Родючисть» укладено договір оренди землі, загальною площею 3,6564 га, (кадастровий номер :03:004:0166), який був зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 01 листопада 2010 року за №74.

Пунктом 8 договору передбачено, що строк дії договору становить 10 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Земельна ділянка була передана позивачу в користування на 10 років за актом приймання-передачі від 21 вересня 2010 року.

Відповідно до п.42 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже договір оренди земельної ділянки, укладений позивачем з ОСОБА_3 є дійсним.

29 грудня 2015 року власником земельної ділянки площею 3,6564 га ОСОБА_3 був укладений договір оренди цієї земельної ділянки з ФГ «Натон», яку відповідно до акту приймання-передачі від 29 грудня 2015 року передано фермерському господарству в оренду строком на 7 років.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №69976596 вбачається, що 15 червня 2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_4 на підставі рішення №30156846 від 22 червня 2016 року зареєстровано договір оренди землі від 29 грудня 2015 року, укладений між ФГ «Натон» та ОСОБА_3

Згідно з розясненнями Державної реєстраційної служби України від 06 серпня 2013 року №2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами» з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, державний реєстратор повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, які здійснювали їх державну реєстрацію до 1 січня 2013 року.

Відповідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 5 ст.116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря.

Згідно п.п. 1 та 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при державній реєстрації оспорюваного договору оренди землі державний реєстратор перевірив відсутність державної реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції.

Отже, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам вищезазначеного закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендаря.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову САП «Родючисть» (ТОВ) в частині визнання договору оренди землі від 29 грудня 2015 року недійсним, оскільки він укладений до закінчення дії попереднього договору, укладеного 21 вересня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.

Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки може бути підставою для звернення до суду з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни про скасування державної реєстрації прав.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з САП «Родючисть» (ТОВ) на користь ФГ «Натон» підлягають відшкодуванню понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. 80 коп.

Оскільки місцевим судом при ухвалені рішення не було вирішено питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, апеляційний суд присуджує з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Натон» на користь САП «Родючисть» (ТОВ) у відшкодування судових витрат при подачі позову в сумі 1378грн., по 689,0 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Натон» задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 березня 2017 року в частині скасування рішення державного реєстратора виконкому Лебединської міської ради Сумської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 30156846 від 22 червня 2016 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки загальною площею 3,6564 га (кадастровий номер::03:004:0166) за Фермерським господарством «Натон» скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні такої вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Спільного агрохімічного підприємства «Родючисть» (Товариство з обмеженою відповідальністю) на користь Фермерського господарства «Натон» 1515 гривень 80 копійок у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Натон» на користь САП «Родючисть» (ТОВ) у відшкодування фактично понесених судових витрат при подачі позову в сумі 1378грн., по 689,0 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: