Справа № 369/7026/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2759/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 05.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Савченка С.І.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 18 лютого 2016 року ОСОБА_2, який є депутатом Вишневої міської ради VII скликання Києво-Святошинського району Київської області, під час проведення VIII сесії Вишневої міської ради в присутності приблизно сотні громадян, публічно повідомив інформацію, яка не відповідає дійсності та ображає його честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, відповідач виказав особисту недовіру позивачу та сумнів щодо його порядності, стверджуючи, що він «заангажована особа» та «брав у нього гроші на участь у виборчій компанії та навіть не подякував за це», що може розцінюватись як неправдива інформація спрямована на звернення уваги слухачів на низькі моральні якості позивача, який будучи кандидатом у депутати Вишневої міської ради від політичної партії «Воля», у той час, коли відповідач балотувався на місцевих виборах 2015 року від партії «ОСОБА_4 Порошенка», начебто отримував від останнього кошти на виборчу компанію, натякаючи тим самим на порушення позивачем виборчого законодавства, зраду ідеалів своєї партії та виборців, які за нього проголосували на виборах, що насправді не відповідає дійсності.

Незалежний канал «Вишнівські вісті» знімав відеосюжет про хід проведення VIII сесії Вишневої міської ради VII скликання, який був 9 березня 2016 року разом із виступом відповідача, викладений в мережі Інтернет на ресурсі https://www.youtube.com/watch?v=rN_ q0q3іх1U. Станом на 15 березня 2016 року цей відеосюжет подивились вже 118 користувачів мережі Інтернет, які будучи потенціальними виборцями та спостерігаючи за тим, що представник органу місцевого самоврядування повідомляє про незаконні та ганебні дії позивача, могли повірити у дану хибну інформацію та сформувати думку, що позивач є безчесною та зрадливою людиною, яка брала гроші на виборчу компанію не у фонді політичної партії до якої належить, а у представника партії опонента, що саме по собі може розцінюватися як хабар.

Позивач вказав, що зазначені дії відповідача розцінюються як його звинувачення у вчиненні правопорушення та вважав, що поширені відомості щодо нього не відповідають дійсності, глибоко принижують його честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці перед окремими громадянами, зокрема, серед колег і членів громадської організації «Свідомі українці», яку він очолює, політичної партії «Воля», яка висувала його кандидатом у депутати, серед знайомих, членів його родини з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів моралі, а тому повинні бути спростовані. Очевидним фактом є те, що висловлювання відповідача безпосередньо стосуються позивача та побудовані у формі твердження щодо його моральних, суспільних властивостей з використанням недостовірної, неправдивої інформації та образ.

Крім того, ОСОБА_2 є публічною особою, а саме: депутатом Вишневої міської ради VII скликання Києво-Святошинського району Київської області, членом постійної депутатської комісії з питань охорони здоровя, материнства, дитинства, екології та соціального захисту населення, а тому його висловлювання сприймалися присутніми як думка керівництва Вишневої міської ради, тим самим збільшуючи негативні наслідки щодо позивача.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_2 відносно нього при публічному виступі 18 лютого 2016 року на VIII сесії Вишневої міської ради VII скликання Києво-Святошинського району Київської області, а саме слова: «він людина заангажована» та «він брав в мене гроші на передвиборчу компанію»; зобов'язати відповідача спростувати інформацію, поширену ним при публічному виступі 18 лютого 2016 року на VIII сесії Вишневої міської ради VII скликання Києво-Святошинського району Київської області у відношенні позивача про його заангажованість та отримання ним від відповідача грошових коштів на виборчу компанію 2015 року до Вишневої міської ради, у якій він приймав участь як кандидат від політичної партії «Воля», у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, а також шляхом публічного вибачення переді ним не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію, поширену ОСОБА_2, відносно позивача при публічному виступі 18 лютого 2016 року на VIII сесії Вишневої міської ради VІІ скликання Києво-Святошинського району Київської області, а саме слова: «заангажований» та «брав гроші на передвиборчу компанію».

Зобовязано ОСОБА_2 спростувати інформацію, поширену ним при публічному виступі 18 лютого 2016 року на VIII сесії Вишневої міської ради VІІ скликання Києво-Святошинського району Київської області у відношенні ОСОБА_3 про його заангажованість та отримання ним від відповідача коштів на передвиборчу компанію 2015 року до Вишневої міської ради, шляхом спростування даної інформації та принесення ОСОБА_3 вибачень на найближчому засіданні чергової сесії Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом невірно кваліфіковано цитовані у рішенні уривки як відомості (факти), які не відповідають дійсності, а також як недостовірну інформацію. Оскільки предметом спору у даному випадку є висловлювання, які не можна тлумачити інакше як критика, оціночні судження, оцінка дій з використанням характерних засобів, таких як гіпербола чи алегорія, то вони не можуть бути підставою для задоволення вимог про їх спростування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не повністю відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 лютого 2016 року ОСОБА_2, який є депутатом Вишневої міської ради VII скликання Києво-Святошинського району Київської області, на VIII сесії Вишневої міської ради під час свого виступу публічно заявив, дослівно: «Ставлю під сумнів порядність людини, яку називають як ОСОБА_5, тому я йому не довіряю, це моє особисте, і тому я б йому не довірив представляти нашу громаду в якихось судах. Він заангажований і занадто, не буду казати який. Тому якщо нам треба представляти, він у мене брав гроші на передвиборчу компанію і потім навіть не подякував».

Даний виступ відповідача був знятий на відео незалежним каналом «Вишнівські вісті» та 9 березня 2016 року відео було опубліковане в мережі Інтернет на веб-ресурсі https://www.youtube.com/watch?v=rN_ q0q3іх1U.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час публічного виступу 18 лютого 2016 року на VIII сесії Вишневої міської ради VІІ скликання Києво-Святошинського району Київської області поширив недостовірну інформацію відносно позивача, чим порушив особисті його немайнові права.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Положеннями ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною є інформація, яка не відповідає дійсності, містить в собі неправдиві дані, викладена із перекрученням фактів.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як роз'яснено в п. 25 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та встановивши, що інформація, поширена відповідачем відносно позивача про отримання ним грошових коштів на виборчу компанію 2015 року до Вишневої міської ради, є недостовірною, оскільки її було подано суспільству як перелік конкретних фактів, що відбулися, які негативно характеризують позивача в очах суспільства, і відповідач не надав доказів про те, що така інформація відповідає дійсності, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, поширенням відповідачем такої недостовірної інформації принижено честь, гідність позивача та завдано шкоди його діловій репутації, тому його немайнові права підлягають відновленню шляхом здійснення спростування цієї інформації у такий самий спосіб, у який вона поширювалась та принесення вибачень позивачу.

Колегія суддів вважає, що поширена відповідачем інформація має стверджувальний характер, оскільки на сесії Вишневої міської ради було зазначено про те, що позивач брав у відповідача кошти на участь у виборчій компанії, а тому не може бути визнана оціночним судженням відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» як висловлювання, яке не містить фактичних даних.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача про те, що його висловлювання про заангажованість позивача, які мали місце при його публічному виступі 18 лютого 2016 року на VIII сесії Вишневої міської ради VІІ скликання Києво-Святошинського району Київської області є його власним оціночним судженням з огляду на таке.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Таким чином, свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України.

Визнаючи недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію про його заангажованість, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував, що таке висловлювання відповідача є оціночним судженням, його субєктивною думкою, критикою позивача як представника міської ради, а тому ця інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Яновскі проти Польщі» (Janowski v. Poland) [ВП], заява № 25716/94, п. 33, ECHR 1999-I) при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо свободи вирішення поглядів.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію, поширену ОСОБА_2, відносно позивача щодо його заангажованості та зобовязання спростувати цю інформацію, необхідно скасувати, як таке, що не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права відповідно до ст. 309 ЦПК України, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові в цій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року в частині визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію, поширену ОСОБА_2, відносно позивача щодо його заангажованості та зобовязання спростувати цю інформацію, скасувати і ухвалити нове, яким в позові в цій частині відмовити.

В решті рішення зилишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_6