Справа № 310/5325/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (до перейменування вул. Кірова) в м. Бердянську Запорізької області.

В зазначеній вище квартирі зареєстрований колишній чоловік її доньки ОСОБА_3, який з лютого 2016 року виїхав з вказаної квартири та не проживає за даною адресою.

Просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №101 в будинку №54 по вул. Європейська (до перейменування вул. Кірова) в м. Бердянську Запорізької області.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, письмові заперечення на позов не надав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 (до перейменування вул. Кірова) в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.12.2009 року.

Згідно довідки ОСББ «ВЕСТА-54» від 11.08.2017 року у вказаній вище квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до пояснень представника позивача ОСОБА_1, відповідач був зареєстрований в квартирі як її чоловік, тобто як член сімї власника.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до пояснень позивача, наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач з лютого 2016 року не проживає в квартирі, яка належить позивачу на праві власності.

Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідачем суду не подано.

Окрім того, суд приймає до уваги, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.02.2017 року був розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а остання з 05.04.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (до перейменування вул. Кірова) в м. Бердянську Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко