Провадження № 2/127/4411/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 липня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісні власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила:

1) визнати недійсними документи, що посвідчують право власності на майно ОСОБА_2 в частинах, що визначають частку майна як такі, що не відповідають волі позивача;

2) визнати право власності на майно в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що належало ОСОБА_1.

Дослідивши позовну заяву суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

З наведених вище норм слідує висновок, що позовна заява має містити позовні чітко визначені позовні вимоги, які формулюються позивачем в прохальній частині позовної заяви.

Як зазначено вище, в прохальній частині заяви позивач просить визнати недійсними документи, що посвідчують право власності на майно ОСОБА_2 в частинах, що визначають частку майна як такі, що не відповідають волі позивача.

Однак, в позовній заяві не зазначено які саме конкретні документи слід визнати недійсними та право власності на яке саме майно вони посвідчують.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем є особа, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, своблд чи інтересів.

В той же час, відповідачем у цивільному процесі є особа до якої спрямовані позовні вимоги і яка має вчинити певні дії щодо позивача.

Однак, пунктом 4 прохальної частини позовної заяви позивач просить визнати право власності на майно в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що належало ОСОБА_1. Тобто, фактично позивач просить визнати право власності на майно не за собою (позивачем), а за відповідачем ОСОБА_3, та за ОСОБА_4 який взагалі до складу учасників у позовній заяві не включений, що не узгоджується з нормами ЦПК України.

Разом з тим, зазначена вимога про визнання права власності також не конкретна, оскільки в ній не визначено на яке саме майно позивач просить визнати право власності.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

В позовній заяві позивачем, крім вимоги про визнання недійсними документів, заявлено вимогу про визнання права власності на майно в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що належало ОСОБА_1.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

В той же час, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Проте, в порушення вищенаведених норм в позовній заяві ціни позову взагалі не зазначено.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено судам, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» N2658-III звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених

процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. (ч. 2 Закону N2658-III).

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обовязкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

У відповідності до п.п. 1 п. 1 вказаної вище постанови оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (далі - оподаткування), є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оцінка обєкта для цілей оподаткування здійснюється субєктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» хоча б за однією із спеціалізації у межах напряму 1 Оцінка обєктів у матеріальній формі і напряму 2 Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на обєкти інтелектуальної власності.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України звіт про оцінку майна є чинним протягом шести місяців.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 статті 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається з позовної заяви позивачем при зверненні до суду заявлено дві позовних вимоги, одна з яких вимога немайнового характеру (визнання недійсними документів) та одна вимога майнового характеру (визнання права власності на майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн., тобто як з позовної вимоги немайнового характеру, однак доказів сплати судового збору з вимоги майнового характеру (про визнання права власності на майно) позивачем до позовної заяви не додано.

Отже, для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог статті 119 ЦПК України, а саме:

- конкретизувати позовні вимоги в частині документів, які позивач просить визнати недійсними та майна, на яке позивач просить визнати право власності;

- визначитися зі складом осіб з урахуванням правового статусу позивача та відповідача;

- зазначити ціну позову, яку визначити на підставі звіту про оцінку майна який відповідатиме вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»;

- сплатити судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з позовної вимоги про визнання права власності на майно.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісні власності, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30, 80, 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісні власності, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: