У Х В А Л А

12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до Костянтинівської міської ради Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадовими, службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень,

встановила:

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий касаційний розгляд, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 22, 1174 ЦК України, статей 41, 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 120, 141, 144 Земельного Кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі», статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статей 1, 3, 15, 16, 328 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки не доведена незаконність рішень або дій відповідача, його службових та посадових осіб щодо відмови ФОП ОСОБА_4 у подовженні договору оренди земельної ділянки та під час проведення виконавчих дій по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки.

У наданих для порівняння постановах Верховного суду України:

-від 21 листопада 2011 року суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про дотримання міськрадою при прийнятті оскаржуваного рішення умов передачі земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів, передбачених абзацом третім пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

-від 19 червня 2012 року суд виходив із того, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування. У зв'язку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, законодавством та умовами договору передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, суд касаційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

- від 14 лютого 2012 року суд закриваючи провадження у справі виходив із того, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку. Міськрада як власник землі вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був. А тому, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС.

-від 13 червня 2016 року суд виходив із того, що суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, установивши що вимоги позивача - фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявлені щодо захисту порушених трудових прав та ґрунтуються на положеннях КЗпП України, помилково закрив провадження у справі з порушенням норм процесуального права, а саме статті 15, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, статті 12 ГПК України.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права та є прикладами на підтвердження п. 2 ст. 355 ЦПК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Костянтинівської міської ради Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадовими, службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко