АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/628/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1429/К/17 суддя Борис О.Н.
Категорія - 26 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участі: представника Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 ФлягиВолодимира Григоровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 «ЦГЗК» та просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача на свою користь 640000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював в шкідливих умовах на підприємствах відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК первинно у 2012 році йому встановлено 70 % втрати професійної працездатності та друга група інвалідності від профзахворювання. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить фізичний біль в колінних суглобах, в ступнях ніг, постійний ниючий біль в ногах починаючи із пояса і до кінцівок ніг, стійкий біль в відділені стегнових кісток, біль та обмеження рухів у колінних суглобах. Зменшення амплітуди рухів у стегнах. Вказав, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 «ЦГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 65 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 «ЦГЗК» ставить питання про змінення рішення суду першої інстанції та зменшення суми стягнутої моральної шкоди до 5000 грн., посилаючись на те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_3 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання, зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований. Також вважає, що судом не взято до уваги те, що позивач є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві та відповідно до Закону Україну «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Крім того представник відповідача посилається на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював з 21.04.1982 року по 01.01.2002 року за спеціальністю машиністом електровозу на підприємстві відповідача ПАТ «ЦГЗК». 06.06.2008 року був звільнений з підприємства в звязку із закінченням строку трудового договору за ст. 36 КЗпП України (трудова книжка, а.с.6-9).

Висновком МСЕК від 17.04.2012 року позивачу первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності та друга група інвалідності.

Висновком МСЕК від 08.05.2012 року позивачу при повторному огляді встановлено 70% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності безстроково. Позивач потребує лікування в ЛПЗ, санаторно курортного лікування за направленням ЛПЗ, протезування автомобілем ендопротезування обох культових суглобів та інш. ( а.с. 10).

За виявленим професійним захворюванням складено Акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання позивача від 16.03.2012 року. Відповідно до акту позивач виконував роботи по керуванню екскаватором в процесі ведення підошви вибою, відвантаження гірничної маси в автомобільний та залізничний транспорт, відсипанні гірничної маси у відкоси уступу, відвалу, стропильні роботи під час ремонтів екскаваторів. При цьому під час роботи екскаватора, внаслідок його конструктивних недоліків, підпадав під дію загальної вібрації, рівень якої перевищував ГДР.

Відповідно до п.19 акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво ЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК» під час праці на них позивача ОСОБА_2 порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закон України «Про охорону праці». Конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо, у звязку з плинністю кадрів і відсутністю офіційного обліку прізвищ посадових осіб, які відповідали за створення умов праці на робочому місці позивача за період його роботи на підприємстві.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з п.19 акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво ЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК» під час праці на них позивача ОСОБА_2 порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закон України «Про охорону праці». Конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо, у звязку з плинністю кадрів і відсутністю офіційного обліку прізвищ посадових осіб, які відповідали за створення умов праці на робочому місці позивача за період його роботи на підприємстві..

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

Вказані вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_3 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, в колінних суглобах, в ступнях ніг, постійний ниючий біль в ногах починаючи із пояса і до кінцівок ніг, стійкий біль в відділені стегнових кісток, біль та обмеження рухів у колінних суглобах. Зменшення амплітуди рухів у стегнах. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди 17.04.2012 року, вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Посилання в апеляційній скарзі на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача не знімає відповідальності з ОСОБА_3 "ЦГЗК" за спричинення позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, та відхиляє доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Так, відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_3 "ЦГЗК" на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000 грн., суд першої інстанції врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на ОСОБА_3 "ЦГЗК", відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: