Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2700/16-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 33 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Галацевич О.М., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Бердичівської місцевої прокуратури, Хмільницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, Бердичівського управління державної казначейської служби України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

за апеляційною скаргою Бердичівської місцевої прокуратури

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальної шкоди в сумі 26 000 грн., які понесені ним за надання правозахисниками юридичної допомоги, та у відшкодування моральної шкоди - 2 000 000 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у вересні 2009 року проти нього було порушено кримінальну справу. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2015 року його визнано невинним у обвинуваченні за ч.1 ст.263, ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України та виправдано у звязку з недоведеністю участі у вчиненні злочинів. Внаслідок неправомірних дій правоохоронних органів, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання його під вартою та перебуванням під кримінальним переслідуванням, яке тривало понад 6 років, йому завдано моральну шкоду, що призвело до порушення нормальних життєвих звязків, ускладнень у сімейних відносинах, значного погіршення стану здоровя та неможливості влаштуватися на роботу.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди, завданої у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, заподіяну йому моральну шкоду в сумі 600 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Бердичівська місцева прокуратура подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір у відшкодування моральної шкоди з 600 000 грн. до 234 400 грн. Зокрема зазначає, що суд неправильно визначив розмір моральної шкоди, помилившись у періоді незаконного перебування позивача під слідством та судом. Не доведено причинного звязку між перебуванням ОСОБА_1 під слідством і судом та лікуванням, оскільки відсутні дані про стан здоровя позивача до початку слідства. Епікризи інформації про причинний зв'язок також не містять. Посилання на неможливість працевлаштуватися безпідставне, виходячи з того, що з цього питання до центру зайнятості ОСОБА_1 не звертався.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині вирішених вимог, тобто в частині стягнення на користь ОСОБА_1 у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди 600 000 грн. За таких обставин, виходячи з принципу диспозитивності, колегія суддів апеляційного суду не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині неоскарженої позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2015 року, який ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2015 року залишено без змін, ОСОБА_1 визнано невинним у предявленому йому за ч.1 ст.263, ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України обвинуваченні та виправдано у звязку з недоведеністю участі у вчиненні цих злочинів (а.с.8-49).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, відповідно до ст.3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягає, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування шкоди в такому випадку провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України та здійснюється Державною казначейською службою України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Шкода завдана громадянинові у випадку постановлення виправдувального вироку суду відшкодовується державою в повному обсязі, незалежно від вини посадових осіб чи службових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм вбачається, що чинним законодавством обмежена мінімальна сума грошового відшкодування немайнової шкоди, яка залежить від розміру мінімальної заробітної плати та періоду перебування громадянина під слідством та судом, але при цьому не обмежена його максимальна сума, яку належить визначати суду, виходячи з обставин конкретної справи, щоб відшкодовувати громадянинові, в разі його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, всю спричинену йому незаконними діями моральну шкоду в повному обсязі.

Так, розмір мінімальної заробітної плати станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення (16 лютого 2017 року) становив 3 200 грн. Позивач перебував під слідством та судом з 23 вересня 2009 року (дата порушення кримінальної справи) по 08 грудня 2015 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 74 місяці та 15 днів, а тому мінімальний розмір грошового відшкодування у даній справі не може бути меншим, ніж 238 400 грн. (3 200 грн. х 74 міс. 15 дн.).

Визначаючи період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, суд першої інстанції помилково включив до нього 22 вересня 2009 року. Хоча позивач з даної дати знаходився під адміністративним арештом, але постанова судді Хмільницького міськрайонного суду від 22 вересня 2009 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст.185 КУпАП та застосовано адміністративний арешт на три доби, не скасована у встановленому законом порядку та є чинною, а відтак доводи апеляційної скарги з даного приводу є обґрунтованими.

Визначивши суму грошового відшкодування 600 000 грн., суд першої інстанції виходив також із того, що відповідно до епікризів позивач з 29 листопада 2009 року по 08 грудня 2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Бердичівської ЦМЛ із хронічним панкреатитом у фазі загострення, а з 09 по 25 грудня 2009 року, з 03 по 17 березня 2010 року - на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні цієї ж лікарні з діагнозом сечокамяна хвороба (а.с.114 -116) та прийшов до висновку про те, що стан здоровя позивача погіршився. Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може через те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували причинний зв'язок між перебуванням позивача під слідством і судом та загостренням хронічних хвороб. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Не доведена й та обставина, що до закриття кримінального провадження позивач не міг знайти роботи, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався з приводу роботи до центру зайнятості, а висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на припущеннях, що недопустимо.

Разом із тим, визначаючись із грошовим розміром, який належить стягнути на користь позивача для відшкодування у повному обсязі тих душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 у звязку з протиправною поведінкою щодо нього через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, колегія враховує не тільки те, що останній більше шести років перебував під слідством та судом, а й ту обставину, що у цей період він більше двох місяців був фактично позбавлений волі, оскільки знаходився під вартою, що є винятковим заходом, який слід застосовувати тоді, коли не можна знайти альтернативи. Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність і ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, що було порушено, а тому слід стягнути у відшкодування моральної шкоди, якої зазнав позивач через незаконні діяння щодо нього 400 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд, відповідно до ст.309 ЦПК України, змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, з 600 000 грн. до 400 000 грн.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Бердичівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року в задоволеній частині змінити, зменшивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди, з 600 000 грн. до 400 000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: