Справа № 645/1841/16-ц
Провадження № 2/645/149/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,

при секретарі Момот О.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3- я особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що її батьками є - ОСОБА_4 і ОСОБА_5. До укладення шлюбу прізвище її матері була «Ярковская», (свідоцтвом про народження, виданим 14.11.1949 року Харківським міським бюро ЗАГС, актовий запис №8272). Після розірвання шлюбу з батьком, ОСОБА_4, її мати взяла прізвище «Ярковская». 01.11.2015 року померла її мати - ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть від 02.11.2015 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №16121). 04.03.1989 року позивачка одружилася з ОСОБА_7 та взяла його прізвище «Теличенко». Також позивачка вказала, що через деякий час після смерті матері від своєї сестри вона дізналася, що мати 30 жовтня 2015 року склала заповіт на випадок смерті на ім'я сестри, ОСОБА_8, на все належне їй майно, де б воно не перебувала і з чого б воно не складалося. Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 за місцем проживання померлої за адресою: м Харків, Салтівське шосеАДРЕСА_1. Внаслідок смерті матері, ОСОБА_6, відкрилася спадщина, до складу якого входить кооперативна квартира. Зі слів матері позивачці відомо, що свідоцтво про право власності на квартиру вона не оформляла і не отримувала. ОСОБА_1 вказала, що її мати багато років хворіла на цукровий діабет. У серпні 2015 р. її стан погіршився та вона була поміщена в лікувальний заклад, де їй ампутували ногу. З того моменту мати повністю стала залежати від відповідача і від позивачки, так як без ноги, маючи ряд інших захворювань, вона перебувала в безпорадному стані. Вважає, що не було жодної підстави, причини, мотиви або внутрішнього переконання складати заповіт на ім'я відповідача, ОСОБА_2. Позивачка вважає, що даний заповіт, якщо і було складено, то під впливом обману, помилки або в момент його вчинення мати не усвідомлювала своїх дій і не могла ними керувати. В зв*язку з тим, що не було волевиявлення заповідача, ОСОБА_6, так як вона здійснила операцію під час загострення хвороби, сильних болів, фізичних страждань, під впливом відповідача, позивачка вважає, що заповіт ОСОБА_6 від 30 жовтня 2015 року, згідно з яким вона заповіла ОСОБА_2 все належне їй майно є недійсним.

У судовому засіданні позивачка та представник позивача підтримали заявлені вимоги, надали пояснення згідно позову.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення та зазначили, що на час складання заповіту заповідач ОСОБА_10 у встановленому порядку не була визнана недієздатною, або обмежено дієздатною. Тому її законним правом було розпорядитися належним їй майном на свій розсуд. 30.10.2015 року заповідачем ОСОБА_10 було складено заповіт, яким вона на випадок смерті зробила таке розпорядження: «все належне мені майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, а також взагалі все те, що належить мені за законом на день моєї смерті, та на що я за законом матиму право, я заповідаю гр. ОСОБА_2». Заповіт записано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 зі слів ОСОБА_10 на нотаріальному бланку НАО 660388. Заповідачем складений заповіт було прочитано вголос, підписано власноручно у присутності нотаріуса о 12 год. 50хв. Посвідчено заповіт за місцем проживання заповідача, зареєстровано в реєстрі за № 481. Відповідно Свідоцтва про смерть від 02 листопада 2015 року, виданого відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_10 померла 01 листопада 2015 року, відповідний актовий запис №16121. Також сторона відповідача зазначили, що Відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що обставини наведені позивачем на обґрунтування позовних вимог неправдиві, надумані та не відповідають дійсності. Відповідач наводить такі доводи на підтвердження своїх заперечень проти позову. Заповідач дійсно тривалий час хворіла на сахарний діабет, що викликало незворотні зміни в її внутрішніх органах та призвело до ампутації кінцівки, а потім смерті.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надала суду письмові пояснення, а також зазначила всі її та ОСОБА_10 дії відповідали вимогам діючого законодавства щодо вчинення та посвідчення правочинів. Після складання, підписання ОСОБА_10 та посвідчення нею заповіту, нотаріус повернулася до свого офісу, зробила відповідні записи до Журналу обліку викликів нотаріуса та внесла правочин у відповідний реєстр. Відомості про заповіти підлягають обов'язковій реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, встановленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 року № 1810/5. Просила суд врахувати її пояснення при вирішення спору. Також зазначила, що 30.10.2015 року до неї звернулася ОСОБА_2 з проханням вчинення нотаріальної дії на дому за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 250, кв.16, так як у її матері ОСОБА_10 сахарний діабет та ампутована частина кінцівки. Зробивши відповідні записи у Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, вона виїхала за межі свого робочого місця за адресою місця проживання ОСОБА_10, де пробула не менше ніж півгодини. Прибувши на виклик вона дійсно побачила, що у ОСОБА_10 дійсно було ампутовано частину правої кінцівки і вона не могла самостійно пересуватися. Особу ОСОБА_10 було встановлено за її паспортом. Дієздатність ОСОБА_10 було перевірено нотаріусом шляхом тривалої бесіди, коли розяснювала її права щодо вчинення правочинів, ставила питання, на які вона відповідала абсолютно адекватно, розуміючи їх та відповідаючи на них. Ніяких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_10 та її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними не виникло. В кімнаті знаходилися вдвох, вона була спокійна, ніхто їм не заважав. У поведінці ОСОБА_10 не відчувалося ніякого тиску з боку будь-яких осіб, сиділа вона на ліжку.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_11, дружина брата чоловіка позивачки, пояснила, що сторони по справі це сестри, які часто сварилися. На теперішній час ОСОБА_2 має бажання залишити ОСОБА_1 без житла. ОСОБА_1 багато зробила для квартири повний ремонт, для матері та сестри. Свідок вказала, що померлу називала тіткою ОСОБА_12, тітка останнім часом не розуміла, що вона робила. Сестри договорилися, що одна сестра доглядає матір, друга працює та сплачує всі рахунки. Платила також за доглядальницю сестру. ОСОБА_10 хворіла, у неї був діабет, високий тиск, також перенесла декілька операцій, в результатів чого відрізали ногу. Фізично була дуже погана, все боліло, ліків не хватало, майже не ходила. Коли складали заповіт дома була тільки ОСОБА_2, яка скористалася ситуацією, ОСОБА_1 не було. Все вказане свідку відомо зі слів ОСОБА_1 Останній раз тітку бачила за місяць до смерті.

Свідок ОСОБА_13 вказала, що вона сусідка та подруга ОСОБА_10, а також є головою кооперативу та мешкає в кВ. 39. Знає що померла однаково любила своїх дітей. Знає ОСОБА_10 37 років, дуже зійшлися, та вона найкраща подруга померлої. Вони бачилися майже кожного дня, також, спілкувалися по телефону. Останній час бачила її рідко бо було болісно та страшно дивитися на ОСОБА_10 Того дня коли було складено заповіт, свідок зазначила, що вони спілкувалися по телефону та вона нічого не казала про заповіт. Свідок зазначила, що якби померла мала намір скласти заповіт, то про це було б відомо свідку. ОСОБА_13 також зазначила, що на першому поверсі мешкає чоловік, який проведе службу в храмі, то він дуже допомагав ОСОБА_10, придбали для неї інвалідну коляску, а влітку ОСОБА_10 відпочивала від їх організації. Про заповіт свідку стало відомо від ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_14Ю вказав, що ОСОБА_10 знав приблизно 7 років. Він мешкав у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 та періодично мешкав у квартирі. Десь у жовтні, після ампутації ноги ОСОБА_10 не могла сама пересуватися, постійно хворіла, але за своїм психічним станом була нормальна розгадувала кросворди, всіх узнавала, вели інтелектуальні бесіди та дуже переживала за сво ю хворобу. ОСОБА_10 померла в лікарні.

Свідок ОСОБА_12 вказала, що вона медична сестра КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6», вона робила медичні призначення за вказівкою ОСОБА_15 лікаря. Вона ходила до ОСОБА_10 та робила їй уколи. Призначення було, в основному, високий тиск. Основний процес фіксувався в медичній картці. Лікуючий лікар ОСОБА_15. ОСОБА_12 зазначила, що до ОСОБА_10 приходила кожного дня, крім неділі. Про інсульти їй не відомо. ОСОБА_10 була при своєму розумі, психічний стан нормальний. Останній раз вона приходила 31.10.2015 р., дома була, як завжди ОСОБА_2, мешкали вони за адресою Салтівське шосе, 250, кв.16. Вдома в основному знаходилася приблизно 20 хв. ОСОБА_10 померла в 2015 р. приблизно жовтень місяць. Останній день це була субота, ОСОБА_10 була дуже хвора та погано себе почувала але взнавала завжди. Потім зателефонували та сказали, що вона померла. Психічний стан був нормальний. Про складений заповіт медичній сестрі не відомо, про взаємні відносини сестер, свідку також ні чого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 вказала, що вона лікар КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6» - дільничний терапевт, для огляду надала медичну картку ОСОБА_10 та зазначила, що з даної картки вбачається, що ніяких психотропних ліків померла не вживала та таких ліків не призначалося. ОСОБА_10 знаходилася у неї під наглядом останні 5 років, завжди впізнавала, була повністю адекватна. Лікувалася в поліклініці № 2, в жовтні їй ампутували праву стопу, стан був тяжкий але це через перенесену операцію. Також лікар сказала, що прогресував цукор, у неї був цукровий діабет. ОСОБА_15 зазначила, що ніяких психотропних ліків вона не призначала, що підтверджується медичною карткою. У психіатра під наглядом не перебувала. Ліки призначені були мочегонні для підтримки серцевої діяльності, інсулінова терапія. 31.10.2015 р. їй сказала медична сестра та донька ОСОБА_10, що стан погіршився. Знеболюючі лікар не призначала. Свідку про заповіт ні чого не відомо та не відомо про відносини між сестрами.

Свідок ОСОБА_16 вказала, що вона подруга ОСОБА_10, яку знала з 1971 року. Вони ходили один до одного в гості. Коли ОСОБА_10 відрізали ногу, вона до неї не їздила, але свідок їй дзвонила майже кожного дня, а коли ОСОБА_10 спала, то розмовляла з Налією. Про заповіт їй нічого не відомо. Свідок вказала, що на теперішній час вона розуміє, чому квартира дісталася ОСОБА_2, тому що ОСОБА_16 вже залишали квартиру бабуся та дідусь, але квартира у неї пропала. Є ще подруга Марина, яка мешкає в Ізраїлі. Свідок зазначила, що останні півроку, після їх сварки, вона все одна приходила до неї в лікарню. Часто розмовляли по телефону 5-10 хв. кожного дня, завжди впізнавала, була повністю адекватна.

Суд, вислухавши сторони по справі та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судом розглядом встановлено, що 01 листопада 2015 року померла ОСОБА_10 (свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 516687).

За життя, 30 жовтня 2015 року, ОСОБА_10 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 як вбачається з наданого заповіту, ОСОБА_10, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що все належне їй майно, де б таке не складалось, а також взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, та на що вона буде за законом мати право, заповідала гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є її донькою.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на момент складання заповіту 30 жовтня 2015 року ОСОБА_10 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, внаслідок її захворювань, приймання ліків, сильних болів, фізичних страждань, під впливом відповідача.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до вимог ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Статтею 1247 ЦК України закріплено загальні вимоги щодо форми заповіту, зокрема: щодо його письмової форми, із зазначенням дати та часу складення; особистого підписання заповідачем, крім випадків, передбачених законом; посвідчення нотаріусом або іншою посадовою особою; обов'язкової державної реєстрації в Спадковому реєстрі.

Так як заповіт є одностороннім правочином, то його чинність пов'язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст.203 ЦК України). Так, ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Однією із загальних вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину, та яка закріплена в ч.3 ст.203 ЦК України є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З вказаних положень законодавства суд робить висновок про те, що волевиявлення заповідача є вільним та відповідає його внутрішній волі, якщо уся процедура вчинення правочину відбувається за попереднім вираженням волі такої особи. Наявність вільного волевиявлення на вчинення заповіту свідчить про наявність можливості та реальне усвідомлення заповідачем значення та змісту вчинюваних дій, керування ними і передбачення наслідків цих дій. Про вираження волевиявлення особи свідчить і проставляння особою особистого підпису на правочині (заповіті).

Статтею 1257 ЦК України закріплено загальні положення недійсності заповіту, так згідно ч.ч.1,2 вказаної статті, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Підставою для визнання недійсним заповіту позивач ОСОБА_1, друга донька померлої, вважає те, що даючи розпорядження щодо майна, ОСОБА_10 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Мотивами такого твердження вважають сукупність доказів: те, що була похилого віку та важко хворіла, покази свідків щодо її неадекватної поведінки.

В ході розгляду справи судом допитано свідків, як сторони позивача, так і сторони відповідача.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки відповідача ОСОБА_14, яка доводиться померлій знайомою, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_15, які були медичними працівниками та які лікували померлу, та з якими померла спілкувалася, пояснили, що протягом тривалого часу знайомі з померлою, часто її відвідували, розмовляли на різні теми, в тому числі про дітей, остання розповідала їм про своє життя. У розмові була жвавою, у побуті теж намагалась самостійно дати собі раду. Скаржилась на проблеми з тиском, на перенесену операцію по ампутації ноги, внаслідок її захворювання діабет, однак жодних психічних відхилень у поведінці померлої не спостерігалось. Однозначно ствердили, що померла була звичною як для свого віку особою, з притаманними для такого віку хворобами.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_17, які були також знайомими померлої, пояснили, що у ОСОБА_10 були приступи, вона дуже хворіла, була у тяжкому стані, однак однаково любила своїх дітей, та не могла самостійно, при здоровому глузді виділити одну дитину, та позбавити житла іншу.

Аналізуючи пояснення свідків, як сторони позивача, так і сторони відповідача, встановлено, що ОСОБА_10 була активною у спілкуванні, ніхто із свідків не ствердив про те, що відмовлялась спілкуватись, вела себе неадекватно ситуації.

Зважаючи на вищенаведене, суд надає віри поясненням свідків сторони відповідача, оскільки будь-яких документів, які б спростували такі покази сторона позивача не надала. Такі є послідовними, несуперечливими між собою, є різними по викладу, однак за змістом є аналогічними та такими, що підтверджують перебування ОСОБА_10 в адекватному стані.

Судом вжито заходів для сприяння стороні у здобутті доказів, в отриманні яких позивач був позбавлений можливості. Судом були отримані медичні документи померлої.

По справі була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза № 285 від 06.04.2017 року, згідно висновків якої ОСОБА_10 за представленими даними у період часу, якому відповідає підписання заповіту 30.10.2015 року, хронічного, стійкого психічного розладу, що позбавляє можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами, не виявляла. ОСОБА_10 на момент підписання заповіту 30.10.2015 року була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, судом встановлено, що поведінка померлої була різноманітною, спілкувалась активно, на час складання заповіту не страждала на психічне захворювання, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.. 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215, 218 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ