Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3971/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 20 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль», про визнання правочину фіктивним, визнання права власності на обєкт нерухомого майна та зняття арешту із майна,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2017 року,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним, визнання права власності на обєкт нерухомого майна та зняття з нього арешту.

Після цього, вона звернулася до суду із клопотанням, в якому просила зупинити реалізацію арештованого майна, а саме, будівлі магазину, загальною площею 207,5 кв. м., що знаходиться по вул. Князів Острозьких (Шелушкова), 73 в м. Житомирі, який на праві власності належить ОСОБА_3

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2017 року це клопотання задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» (далі ОСОБА_4) подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують взяті на себе зобовязання за кредитними договорами, ними неодноразово подавалися позови та клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна або зупинення виконавчих проваджень. Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року № «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно якої недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частини 2 і 3 статті 151 ЦПК України).

Згідно приписів частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З аналізу вказаних положень статей 151, 152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження.

З змістом п. 5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватися зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 заявлений позов до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, права власності на арештоване майно та зняття з нього арешту, а тому між сторонами існує спір стосовно нерухомого майна та не виключається можливість невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (а.с.52-57).

За таких обставин є вірним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна.

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» відхилити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: