Провадження № 2/127/3943/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

04 липня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Сташко В.С.,

за участю: представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони по справі проживали у незареєстрованому шлюбі.

Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно якого батьківство відповідача встановлено у визначеному законом порядку. Неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2016 року у цивільній справі №127/17667/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 на підставі ч.2 ст.405 ЦК України у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік у житловому приміщенні.

На даний час фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо, жодних контактів позивач з ним не підтримує. Для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини необхідна згода батька. Оскільки, за останньою відомою позивачу адресою відповідач не проживає, контактні телефони змінив, вийти з відповідачем на зв'язок позивач не має можливості, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просила надати дозвіл ОСОБА_4 на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 протягом одного року з дня набрання рішенням суду законної сили до наступних країн: Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати, Грецька Республіка, Словацька Республіка, Королівство Іспанія, Республіка Австрія, Республіка Албанія.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 30.06.2017 року №50 (23191).

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю ОСОБА_1 не заперечувала проти задоволення зменшених позовних вимог, при винесенні рішення просила суд врахувати законні права та інтереси неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони по справі проживали у незареєстрованому шлюбі.

Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно якого батьківство відповідача встановлено у визначеному законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 22.11.2005 року (а.с.11).

Неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, згідно довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи від 30.05.2017 року (а.с.9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2016 року у цивільній справі №127/17667/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 на підставі ч.2 ст.405 ЦК України у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік у житловому приміщенні.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Зі змісту позову вбачається, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком, навчанням. На даний час фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо, жодних контактів позивач з ним не підтримує.В той час, як позивач має бажання та можливість забезпечити сину відпочинок за межами України з метою покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема з метою розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя.

Однак, у зв'язку з відсутністю зв'язку з відповідачем позивач позбавлена можливості здійснити виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

А тому, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст.33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.

Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо відпочинку та оздоровлення разом з матір'ю за кордоном, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.141, 154, 155 СК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 158, 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом одного року з дня набрання рішенням суду законної сили до наступних країн: Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати, Грецька Республіка, Словацька Республіка, Королівство Іспанія, Республіка Австрія, Республіка Албанія.

Судові витрати залишити за позивачем.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, у відсутність якого проводився судовий розгляд, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення до суду може бути подана заява про його перегляд.

Суддя: