Справа № 487/4374/17
Провадження № 2/487/2255/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Біцюк А. В., за участю секретаря Попович В. Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

21.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_2, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання і взаємоповаги, збереження сім'ї вважає неможливим. Зазначила, що шлюб з відповідачем існує формально, оскільки вони з грудня 2016 року проживають окремо, кожен своїм життям, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з'явився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24 березня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, за актовим записом №120.

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Встановлено, що з грудня 2016 року сторони проживають кожен своїм життям, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують.

Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Післяшлюбне прізвище позивача визначити як «ОСОБА_1».

Тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст.5, 8, 10, 11, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 березня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, за актовим записом №120.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - «ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

СУДДЯ А. В. БІЦЮК