Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 314/5027/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Беспалько Т.Д.
Провадження № 22-ц/778/2434/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.01.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає Право Банку у будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31.05.2016 року має заборгованість у сумі 30 599,38 грн., яка складається з наступного: 4 090,22 грн. - заборгованість за кредитом; 21 963,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 850 грн. - заборгованість за комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1 445,21 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.01.2008 року в розмірі 30 599,38 грн. та судовий збір у сумі 1 378 грн.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 599,38 коп. та судовий збір у сумі 1 378 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за укладеним між сторонами по справі договором б/н від 25.01.2008 року (далі договір) ОСОБА_3 отримав картку кредитка «Універсальна» № 4149 6053 5835 4199, термін дії (місяць/рік) 12/11, зі встановленим первісно кредитним лімітом у сумі 700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 7, 78-79).

Кредитний ліміт у подальшому змінювався Банком у сторону збільшення, відповідно до п.п. 3.2, 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору. Так, 27.09.2008 року кредитний ліміт за карткою № 4149 6053 5835 4199 був збільшений до 2 100 грн., а 13.07.2010 року - до 4 100 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

За укладеним між сторонами договором було видано дві картки. Так, з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про видані картки та строк їх дії вбачається, що крім кредитної картки № 4149 6053 5835 4199, дата відкриття - 19.12.2007р., термін дії (місяць/рік) 12/11, було видано кредитну картку № 4149 4377 1854 0857, дата відкриття -18.01.2012р., термін дії (місяць/рік) 11/15.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.01.2008 року відповідачем з часу укладення договору по декілька разів на рік протягом 2008-2013р.р. вчинялися дії щодо виконання зобовязань, здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом. Останній платіж в розмірі 310 грн., який вніс відповідач за вказаним договором, був здійснений 27.11.2013р., після чого зобов'язання за договором ним не виконувались (а.с. 4-6).

Банк звернувся до суду з позовом 01.07.2016р. (а.с. 2-3).

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаним договором відповідач станом на 31.05.2016 року має заборгованість у сумі 30 599,38 грн., яка складається з наступного: 4 090,22 грн. - заборгованість за кредитом; 21 963,95 грн. - заборгованість за процентами; 2 850 грн. - заборгованість за комісією; 1 695,21 грн. - штрафи (а.с. 4-6).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що неналежне виконання позичальником зобовязань за договором підтверджене доказами та виходячи із встановлених ст. 526 ЦК України загальних умов виконання зобовязання і передбаченого ст. 629 ЦК України принципу обовязковості договору, суд дійшов вірного висновку, що з ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 30 599,38 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку, який є обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку загальної позовної давності спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, обґрунтовуючи позов Банк зазначав, що відповідач періодично сплачує заборгованість за кредитним договором.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 з часу укладення договору вчинялися дії щодо виконання зобовязань - проводилося погашення заборгованості за наданим кредитом, останній платіж, який вніс відповідач за вказаним договором, був здійснений 27.11.2013р. в розмірі 310 грн. (а.с. 4-6).

Таким чином, у відповідності до ст. 264 ЦК України дії відповідача з часткового погашення боргу переривали перебіг строку позовної давності, а тому строк позовної давності не сплив на час пред'явлення позову.

Крім того, термін дії картки № 4149 4377 1854 0857 встановлений до 11/15 (місяць/рік), а Банк звернувся до суду з позовом 01.07.2016р.

Також колегія наголошує, що відсутні підстави для застосування спеціальної позовної давності, оскільки вимог про стягнення пені Банком заявлено не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд помилково не застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України спростовані під час апеляційного розгляду справи. Так, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як зазначалося вище, Банк вимог про стягнення пені не заявляв, отже, підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України не має.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку заборгованості не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Так, вищевказаний розрахунок оформлений належним чином у відповідності до законодавства та умов кредитного договору, відображає прийняті платежі, нарахування процентів, комісії, штрафів і не дає підстав ставити його під сумнів.

Крім іншого, ОСОБА_3 в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що вказаний розрахунок є неналежним та недопустимим доказом, що при здійснені розрахунку допущена помилка (зокрема, на 1 250 грн., як зазначено в апеляційній скарзі) або Банком не враховані платежі, які відповідач здійснив в рахунок погашення заборгованості.

ОСОБА_3 також не надано ані суду першої, ані апеляційної інстанції іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би відповідав положенням законодавства та умовам кредитного договору.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання, призначеного на 30.11.2017 року на 09.50 год., знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки поштове відправлення повернуто суду із зазначенням «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 29), а законодавець за таких обставин не визнає адресата таким, що належно повідомлений. Проте, розгляд судом першої інстанції справи у відсутність відповідача не призвів до неправильного вирішення справи, крім того, ОСОБА_3 не був позбавлений можливості реалізувати своє процесуальне право і надати докази в обґрунтування своєї позиції по справі суду апеляційної інстанції, таке своє право реалізував.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи або зводяться до особистої незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів. Заперечення проти висновків рішення суду першої інстанції полягають у переоцінці доказів, за умови відсутності підстав для такої переоцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми права.

Всі інші викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, підстав для скасування або зміни рішення не вбачається.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року у цій справізалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: