У Х В А Л А

іменем україни

1 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Садківської сільської ради Житомирсього району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 28 лютого 2006 року померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 на який вона за життя право власності не зареєструвала. 24 лютого 2000 року його матір'ю ОСОБА_5 було складено заповіт, яким вона заповіла все своє майно йому та його сестрі, ОСОБА_4 При зверненні до нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлючих документів на вказаний житловий будинок.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 21 березня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3, як за спадкоємцем за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 91,5 кв. м, житловою площею 53,9 кв. м.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, у січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 3 березня 2016 року рішення районного суду скасовано та постановлено ухвалу, якою провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та закриваючи провадження у справі з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, апеляційний суд, виходив із того, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору й з тих самих підстав вже було вирішено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від11 червня 2010 року, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки до них суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Судом установлено, що у грудні 2008 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до територіальної громади в особі Садківської сільської ради Житомирсього району Житомирської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за його матір'ю ОСОБА_5

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від11 червня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначене рішення суду апеляційним судом визнано як таке, що ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет й з тих самих підстав, з яких у лютому 2014 року пред'явлено новий позов про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Разом з тим, позови вважаються тотожними тільки в тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава і предмет (п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України). При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Звернувшись до суду з новими позовними вимогами, на відміну від попередніх вимог, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Отже, посилання апеляційного суду на те, що спір між сторонами з приводу набуття права власності на спірний житловий будинок вже був вирішений рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2010 року, що є підставою для закриття провадження у справі з підстав пред'явлення тотожного позову, є помилковим, оскільки підстава позову та сторони є різними.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, яким позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за нею право власності 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 30).

Ураховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд на зазначене уваги не звернув та не з'ясував усіх обставин, що мають процесуальне значення для прийняття рішення про закриття провадження у справі.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 3 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик