Справа № 638/2197/17
Провадження № 2/638/2511/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
24 жовтня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді: РУДНЄВОЇ О.О.
За участі секретаря: ПАНІКАРУК В.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
13.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 23.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він (ОСОБА_1В.) передав ОСОБА_2, а останній отримав від нього грошові кошти в розмірі 104 000 (сто чотири тисячі) грн. На підтвердження цієї угоди 22.06.2016 року відповідачем власноруч написана розписка, проте, в оговорені у розписці строки, відповідач взяті на себе зобов'язання за розпискою не виконав, кошти не повернув, на звернення позивача не реагував, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
В судове засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив.
Судом було направлено судові повістки на ім'я відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1. Судові повістки були повернуті до суду з відміткою «По закінченню терміну зберігання».
Отже, відповідач був належним чином повідомлений про день та час слухання справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:
Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 104000 грн, зобов'язався повернути борги з 7.5% до 23.06.216 року у розмірі 135,200 грн.
Відповідачем повернуто позивачу 8000 грн від суми позикик.
Зазначені обставини підтверджуються оригіналом розписки (а.с.7)
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із норм ст. 1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні висновки.
Саме такі правові позиції висловив Верховний Суд України в постановах від 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14), від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15), від 24 лютого 2016 року (справа № 6-50цс16) і від 18 січня 2017 року (справа № 6-2789цс16), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в борг, а останній видав йому розписку про одержання цих коштів. Зміст указаної розписки вказує на те, що між сторонами виникли позикові правовідносини, в яких ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_1 позичені кошти до 23 червня 2016 року.
ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 лише 8000 грн від суми позики.
Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти не були одержані ним від ОСОБА_1
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час простро-чення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин, з урахуванням повно і всебічно з'ясованих обставин справи суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтвердженні судові витрати - 1397,51 грн судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, ч.4 ст. 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 12, 71, 154, 512, 514, 516, 526, 530, 533, 536, 610, 625, 1046 - 1057, 1216 - 1218, 1261 ЦК України, суд,-
С У Д В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1397 (одна тисяча триста дев'яносто сім) грн 51 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10-ти днів з дня проголошення, а стороною, що не приймала участі в судовому розгляді справи в той же строк після отримання копії судового рішення.

Головуючий, суддя: О.О. Руднєва