Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-101/99
Провадження № 4-с/553/39/2017
У Х В А Л А

Іменем України

27.10.2017м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Новак Ю.Д., вирішуючи питання про прийняття до провадження справи за скаргою ОСОБА_1 на умисно незаконні дії державного виконавця Полтавського району ДВС ОСОБА_2 згідно ст.383 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на умисно незаконні дії державного виконавця Полтавського району ДВС ОСОБА_2 згідно ст.383 ЦПК України.

Частиною 1 статті 20 ЦПК України визначено перелік підстав для відводу судді, а саме суддя не може брати участі у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сімї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 23 ЦПК України визначено, що в разі наявності обставин зазначених у ст. 20 ЦПК України суддя зобовязаний заявити самовідвід.

Слід зазначити, що законодавцем визначено, що право відводу є процесуальною гарантією забезпечення неупередженості та обєктивності суду та перелік підстав для відводу (самовідводу) наведений у статті 20 ЦПК України є вичерпним.

Так, 03 березня 2014 року суддею Кононенко С.Д. було розглянуто справу № 2-101/99 (Провадження № 6/553/35/2014) за заявою ОСОБА_1 про заміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Куликівської сільської ради народних депутатів Полтавського району, КСП ім. Благоєва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення заподіяної шкоди. Заяву ОСОБА_1 було задоволено, змінено спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року, а саме: замість зобов»язати КСП ім.Благоєва надати ОСОБА_1 квартиру по вул. Калініна в с. Куликово, Полтавського району, Полтавської області на стягнення з Куликівської сільської ради на користь ОСОБА_1 компенсації за неотримане житло в сумі 723335 (сімсот двадцять три тисячі триста тридцять п»ять) грн.

Вищевказана ухвала суду від 03.03.2014 року оскаржувалася Куликівською сільською радою Полтавського району в апеляційному та касаційному порядку. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2014 року апеляційну скаргу Куликівської сільської ради Полтавського району відхилено, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 03 березня 2014 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року касаційну скаргу Куликівської сільської ради Полтавського району Полтавської області задоволено частково, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 03 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

24.10.2014 року заяву ОСОБА_1 про заміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року мною було прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

За результатами розгляду даної справи ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 18.12.2014 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду від 10.03.1999 року.

ОСОБА_1 з даною ухвалою суду не погодився та оскаржив її.

Окрім того, ОСОБА_1 щодо моїх дій як судді 25.12.2014 року було подано скаргу Голові ВККС України щодо притягнення мене до дисциплінарної відповідальності у зв»язку з тим, що заявник був незадоволений результатом розгляду його заяви та терміном її розгляду. У своїй скарзі заявник ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що я, як суддя, не справедливо, не об»єктивно, незаконно, а, можливо, навіть і навмисно порушуючи присягу судді виніс таку ухвалу, щоб рішення суду від 10.03.1999 року не виконувалось.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено. Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 18.12.2014 року залишено без змін.

Крім того, аналогічна позиція також була викладена і в ухвалі про самовідвід при розгляді заяви ОСОБА_1 по справі №6/553/15/2016 р., по справі №6/553/19/2016, по справі № 6/553/270/2017 та № 6/553/279/2017.

Таким чином, зважаючи на те, що дана справа стосується прав та інтересів, зокрема, ОСОБА_1, з метою забезпечення безстороннього і обєктивного розгляду вирішення даної справи у суді та з метою запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необєктивності та неупередженості в розгляді вказаної справи та, зважаючи на суть справи та сторін по справі, а також враховуючи позицію заявника та сформоване у нього субєктивне негативне ставлення до мене як судді, повязані з розглядом суддею Новаком Ю.Д. його аналогічних заяв, які не були задоволені, приходжу до висновку про наявність достатніх підстав стверджувати, що в майбутньому обставини можуть стати однією з підстав для оскарження дій судді, приводом для сумнівів в моїй неупередженості, законності та обєктивності постановленого судового рішення по справі, вважаю за необхідне заявити самовідвід в порядку ч. 1 ст. 23 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 20,23 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

По справі за скаргою ОСОБА_1 на умисно незаконні дії державного виконавця Полтавського району ДВС ОСОБА_2 згідно ст.383 ЦПК України заявляю самовідвід.

Справу передати до канцелярії суду для перерозподілу автоматизованою системою документообігу згідно ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_6