Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 320/2687/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/778/2433/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство Австралія» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство Австралія» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агенство Австралія» про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що наприкінці 2014 року він вирішив працевлаштуватись на роботу в Австралію. В мережі інтернет знайшов сайт відповідача - australia-europe.org. Інформація, яка розміщена на цьому сайті, а також заходи її відображення створювали у нього враження, що відповідач надає послуги з працевлаштування за кордоном безпосередньо в Австралії.

28.05.2015 року шляхом електронного листування він уклав з відповідачем договір № 76-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг, та на виконання умов договору сплатив відповідачу 89 280 грн.

11.05.2016 року директор ТОВ «Агенство Австралія» ОСОБА_4 повідомила позивачу, що йому відмовлено в оформлені візи до Австралії. На пропозицію повернути сплачені гроші директор ТОВ «Агенство Австралія» ОСОБА_4 відповіла відмовою і повідомила, що позивач повинен сплатити ще 2 000 доларів США, і що підприємство свої зобовязання за договором виконало.

Позивач вважає, що укладений договір є недійсним через його невідповідність вимогам закону.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд:

- визнати недійсним договір № 76-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг від 28.05.2015 року, укладений між сторонами по справі, з моменту укладення;

- стягнути з ТОВ «Агенство Австралія» на його користь сплачені за договором кошти в розмірі 89 280 грн. та судовий збір в сумі 1 719,60 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір № 76-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг, укладений 28.05.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агенство Австралія».

Стягнуто з ТОВ «Агенство Австралія» на користь ОСОБА_3 збитки в розмірі 89 280 грн. та судовий збір в сумі 1 719,60 грн., а всього - 90 999,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ТОВ «Агенство Австралія» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває (ч. 9 ст. 15 Закону «Про захист прав споживачів»).

Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" (з подальшими змінами) розяснив, що у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Відповідно до ст. 18 Закону продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агенство Австралія» був укладений договір № 76-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг (а.с. 16-17).

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець зобовязується надати інформаційно-консультативні послуги щодо можливого працевлаштування замовника в Австралії, а саме: інформує замовника шляхом надання для ознайомлення детального описання програми працевлаштування «Фермерська програма», здійснює підбір для замовника потенційних роботодавців в Австралії, консультує з питань умов працевлаштування по спонсорській програмі «Фермерська програма»; здійснює інформаційну і правову підтримку по збору та оформленню документів та направлення їх до Австралії, надає допомогу у підготовці та організації співбесід.

Відповідно до п. 2.1 договору визначено вартість послуг за договором в розмірі 135 000 грн. без ПДВ, що є еквівалентом 6 000 доларів США на день підписання цього договору.

За п. 2.3 та п. 2.4 договору першій платіж в розмірі 45 000 грн. без ПДВ сплачується замовником у день підписання сторонами цього договору, як вартість першої частини послуг. При цьому, перша частина послуг вважається наданою замовнику після отримання останнім інформаційного листа від спонсора щодо підтвердження можливості працевлаштування та направлення повного пакету документів міграційному агенту.

Згідно п. 2.5 та п. 2.6 договору друга частина послуг становить 45 000 грн. без ПДВ та сплачується замовником протягом 60 календарних днів після подачі пакету документів на номінацію на візу до Департаменту імміграції Австралії. Друга частина послуг вважається наданою після подачі виконавцем пакету документів на номінацію до Департаменту імміграції.

Третя частина послуг становить 45 000 грн. без ПДВ та сплачується замовником не пізніше трьох банківських днів після отримання виконавцем рішення від Департаменту імміграції Австралії щодо візової заяви замовника. Третя частина послуг вважається наданою після повідомлення замовника щодо підсумкового висновку (рішення) Департаменту імміграції щодо візової заяви замовника (п. 2.7 та п. 2.8 договору).

Згідно рахунку-фактури від 26.01.2015р. та квитанції від 29.01.2015р. позивачем сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «Агенство Австралія» 4 080,00 грн. (а.с. 18, 19).

Відповідно до рахунку-фактури від 24.06.2015р. та квитанції від 24.06.2015р. позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «Агенство Австралія» 41 000 грн. (а.с. 22, 23).

Згідно рахунку-фактури від 01.09.2015р. та квитанції від 01.09.2015р. позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «Агенство Австралія» 44 200 грн. (а.с. 20, 21).

Аналізуючи вищевказані положення договору, зокрема п.п. 2.3 - 2.8 договору, судом правильно встановлено, що вказані положення договору не містять переліку послуг, які надаються позивачу з визначенням їх складових частини та вартості кожної наданої послуги окремо та в їх сукупності. Зазначене унеможливлює встановити, які саме послуги зобовязався надати відповідач в перші, другій та третій частині послуг договору, чи надано ці послуги чи ні, та яка вартість кожної наданої послуги в межах договору та їх дійсна сукупна вартість. Зазначені положення договору лише встановлюють при настінні якої обставини частина послуг вважається наданою та не розкривають зміст цих послуг та їх кількість.

Крім того, оцінюючі у взаємозвязку п. 2.6 та п. 2.8 договору суд підставно встановив, що п. 2.6 визначена обставина, коли друга частина послуг вважається наданою - подача виконавцем пакету документів на номінацію до Департаменту імміграції, а п. 2.8 визначена обставина коли третя частина послуг вважається наданою отримання відповіді з Департаменту імміграції за наслідками розгляду документів, які виконавець зобовязаний подати в у. 2.6 договору. Суд прийшов до правильного висновку, що третя частина послуг вартістю 45 000 грн., складається з очікування виконавцем відповіді з Департаменту імміграції Австралії.

Отже, умови договору, а саме п.п. 2.1, 2.3 - 2.8, є несправедливими за своєю ціною, так як всупереч принципу добросовісності створюється істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтями 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п. 3.3 договору на замовника (позивача) покладаються, зокрема обовязки «проходити інтервю з представником спонсора та інтервю з потенційним роботодавцем; ознайомитись та підписати короткі умови працевлаштування від потенційного роботодавця; ознайомитись та підписати наданий спонсором документ «Умови працевлаштування»; дотримуватись умов працевлаштування та виконувати всі вимоги та рекомендації спонсора; в триденний термін після прибуття до місця роботи в Австралії повідомити спонсору свою адресу фактичного проживання, місцевий номер телефону; інформувати спонсора про всі зміни особистого, бізнес, трудового характеру під час дії 402-візи», тощо.

Суд дійшов вірного висновку, що інформація, яку містить в п. 3.3 договору викладена в нечіткій, двозначний спосіб, яка створювала у позивача оманливе враження щодо послуги, яку зобовязується надати відповідач, а саме щодо працевлаштування позивача в Австралії та вплинула на здійснення позивачем вибору і спонукала укласти спірний договір.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, тощо.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що оскільки договір № 76-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг, укладений 28.05.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агенство Австралія», слід визнати недійсним, з відповідача підлягають стягненню і сплачені позивачем кошти в загальному розмірі 89 280 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив надані представником відповідача докази, не надав їм належної оцінки, не відобразив результати оцінки доказів у рішенні, правильність висновків суду по суті спору не спростовують, оскільки представником відповідача були надані докази на підтвердження виконання умов договору, а згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства на користь відповідача, повторюють обставини, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, у разі відмови ТОВ «Агенство Австралія» у задоволенні їх апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останнє не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство Австралія» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: