Справа №295/9497/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, а власником 1/3 частини квартири є його рідна сестра ОСОБА_3, яка проживає за іншою адресою. Також у цій квартирі проживають та зареєстровані мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_2, який 08.12.2010 року подарував 1/3 частину вказаної квартири ОСОБА_3, після чого деякий час ОСОБА_2 проживав у помешканні дочки. 25.03.2015 року сестра з батьком прийшли до спірної квартири та сказали, що ОСОБА_2 буде проживати у квартирі на підставі укладеного між ними договору про безоплатне користування частиною помешкання. Позивач також вказує, що він разом з матірю заперечувати проти проживання відповідача у квартирі, проте останній самовільно зайняв окрему кімнату та по даний час проживає в ній, квартирну плату та комунальні послуги не сплачує, добровільно виселитися відмовляється, у звязку з чим просить виселити відповідача з незаконно займаного ним житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх викладеними у позовній заяві обставинами.

Відповідач у судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що законно займає житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа в судовому засіданні позов вважала таким, що не підлягає задоволенню та пояснила, що все спірне помешкання зайняв позивач та чинить перешкоди батьку користуватися цією квартирою.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 29.08.2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_5.

08.12.2010 року відповідач передав безоплатно у власність третій особі належну йому 1/3 частину квартири № 36, що знаходиться в м.Житомирі, по вул. Московській, 44, а обдаровувана прийняла дану частину квартири, що підтверджується нотаріально посвідченою копією договору дарування частини квартири.

25.03.2015 року між третьою особою та відповідачем був укладений договір безоплатного користування (позички), згідно умов якого позичкодавець зобовязується передати користувачу, а користувач зобовязується прийняти у тимчасове безоплатне користування майно, а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 на обумовлений строк для особистого проживання. Факт передачі та прийняття відповідачем майна у користування засвідчується підписанням акту приймання-передачі від 25.03.2015 року.

Відповідач згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 15.02.2017 року, який було укладено між ним та третьою особою, набув у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК України).

Аналогічні права власника житлового будинку визначено ст. 383, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що відповідач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим йому належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому посилання позивача на самоправне зайняття відповідачем жилого приміщення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону, у звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 319, 383, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про виселення з житлового приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова