АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Савицький О.А.
№22-ц/796/8182/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача шкоду у розмірі 108 306 грн. 89 коп. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року у справі № 826/20782/14 зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З урахуванням того, що Уповноважена особа порушила його права, що встановлено рішенням суду, йому було завдано шкоду, яка полягає у порушенні строків виплати грошових коштів за його договором банківського вкладу, а тому на підставі ст. 1166, 1172, п.2 ч.3 ст. 15 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач несе відповідальність за неправомірні дії свого працівника.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що його вимоги були обґрунтовані тим, що Уповноважена особа Фонду гарантування фізичних осіб завдала матеріальної шкоди у вигляді не отримання доходу та інфляційних втрат, оскільки нею були прийняте необґрунтоване рішення та встановлена бездіяльність, що підтверджується рішенням адміністративних судів у справі № 826/20782/14, які набрали законної сили 28.05.2015 р. на підставі Постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Суд розглядав вимоги як договірні відносини, а не як деліктні зобов'язання.

Крім того, суд не застосував, ст.ст. 11, 22, 1166 ЦК, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.

Суд не надав оцінки викладеним обставинам, а саме, що вищезазначеною постановою апеляційного адміністративного суду встановлено неправомірність бездіяльності працівника відповідача ОСОБА_3 (заподіювача шкоди), наявність шкоди (матеріальних збитків) наведені в позовній заяві, та причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями заподіювача та шкодою, яка настала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кустова Т.В. проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не можуть бути застосовані положення ЦК України, що регулюють договірні зобов'язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв'язку з їх порушенням.

Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладені на нього законом зобов'язання перед позивачем виконав в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», термін виплат коштів позивачу вказаним законом чітко не визначений, така виплата має бути здійснена до закінчення процедури ліквідації банку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 11.06.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського вкладу № 06/1257-2014 на суму 190000,00 грн. строком до 11.07.2014 року зі сплатою відсотків у розмірі 8%.

Згідно з постановою Правління Національного банку України від 17.06.2014 року № 365 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2014 року № 50 про початок процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку строком на 3 місяці з 18.06.2014 року по 18.09.2015 року. На підставі ч.5 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 17.09.2014 року № 92 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» на 1 рік до 18.09.2015 року включно.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року у справі № 826/20782/14 визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу № 06/1257-2014 від 11.06.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк». Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказана постанова набрала законної сили та була виконана, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 03.09.2015 року. (а.с.12,16-19)

15.10.2015 року позивачу було виплачено гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму у розмірі 192 374,59 грн.

Закон установлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 2 статті 37 цього Закону визначено, що уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо управління банком, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті керівником банківської установи, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, а в правовідносинах банку, які випливають з договорів, ним укладених, уповноважена особа Фонду діє як представник сторони договірних відносин.

Відповідно до пп.3 п. 2 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що до правовідносин, які виникли між сторонами не може бути застосовані положення ЦК України, що регулюють договірні зобов'язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв'язку з їх порушенням.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладені на нього законом зобов'язання перед позивачем виконав в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Окрім того, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року було визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу, на думку судової колегії, встановлення цим судом вищевикладених порушень само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач, що узгоджується з Рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді