Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1238/17
Провадження № 2/321/550/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2017 смт. Михайлівка
Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кравченко Н.О.,
секретаря судового засідання Цаплі Г.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області. Позов мотивований тим, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано в 2015 році, однак з 2014 року ОСОБА_4 покинув позивача та дитину, його місцезнаходження не відоме. Внаслідок не бажання відповідачем виконувати батьківські обов'язки, дитина не спілкується з батьком. Відповідач батьківських почуттів до не виявляє, участі у вихованні та утриманні не приймає, тому виховання та матеріальне забезпечення сина цілком покладене на позивача. Матеріальної допомоги не надає, подарунків на день народження та інші свята не робить приладдям, необхідним для розвитку та навчання не забезпечує. Впродовж вказаного часу відповідач не дбає про забезпечення дитини необхідним харчуванням, не цікавиться станом здоров'я, його фізичним та духовним розвитком, умовами проживання, та перебування в шкільному закладі, тобто в жодним чином не впливає на формування самоусвідомлення дитини. Через не бажання спілкуватись з власним сином, відповідач не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу. Позивач зазначає, що відповідач свідомо нехтує батьківством та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що стало підставою для звернення до суду. Уточнаним позовом позивач просила позбачити батьківських прав відповідача та стягнути з нього аліменти у вигляді твердої грошової суми 1700 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволені уточненого позову наполягає в повному обсязі. Проти винесення рішення при заочному розгляді, відповідно наданої заяви, представник позивача не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений неодноразово, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
В судове засідання представник третьої особи не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.
Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що уточнений позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є матір'ю, а ОСОБА_2 - батьком, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 виданим 03 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.7).
Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

Згідно акту-довідки депутата селищної ради від 01 вересня 2017 року № 4568, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1. Її чоловік ОСОБА_6 зареєстрований за вказаною адресою, однак не проживає з 2014 року (а.с.10).

Згідно характеристики учня 4-А класу КЗ «Михайлівський НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія», навчанню та вихованню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, приділяє увагу його мати. Батько дитини самоусунувся від своїх обов'язків по відношенню до сина, інтересу до результатів його навчанням не проявляє, не бере участь у позакласній та позашкільній роботі учнівського та батьківського колективу (а.с.11).

Згідно наданого висновку від 08.11.2017 року № 01-14/569, орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, по відношенню до його дитини -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Даних про працевлаштування відповідача в матеріалах справи відсутні.

Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідачка вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає.

Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів малолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_2, маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своєї дитини, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст. 169 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов № 446/1 від 08.11.2017 року за адресою АДРЕСА_2 позивач має склад сім'ї: ОСОБА_3 - син, ОСОБА_8 - батько, санітарний стан задовільний, домоволодіння тепле, затишне, доглянуте. Зазначено, що проживає сім'я за рахунок пенсії батька позивача.

Враховуючи, що мінімальний розмір на дитину відповідного віку в Україні, встановлений ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» складає 1777 гривень, а також зважаючи на акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, забезпечення сім'ї, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів саме в розмірі 1700 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 80 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом при винесені рішення про задоволення позову також враховано, що відповідач, маючи можливість та будучи обізнаним про слухання даної цивільної справи про позбавлення його батьківських прав, не з'явився до суду та не оспорював даний позов.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча згідно вимог СК України має це робити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 131, 208-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 80, 150, 166, 169, 180-183,Конвенції про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав щодо малолітньої дитини: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІК НОМЕР_1, серія паспорта НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 1700 гривень, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2017 року до досягнення ним повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте Михайлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О. Кравченко