АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1141/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/770/17 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін представника ВіЕсБанк - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 міської ради -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі у режимі відеоконференцзв'язку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року представник ОСОБА_3 міської ради звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивувавши його тим, що їхні права порушені у зв'язку із неправомірними правочинами, щодо майна яке є комунальною власністю, а тому представник позивача просив витребувати від відповідача ОСОБА_5, як останнього набувача, приміщення по вул.Руська, 21, що в м.Тернополі, площею 322,6кв.м.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року позов ОСОБА_3 міської ради задоволено.

Витребувано в ОСОБА_5 приміщення по вул.Руська, 21, що в м.Тернополі, площею 322,6кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 міської ради судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Представник ПАТ ВіЕс Банк подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказав, що судом невірно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що суд повинен був залучити їх до розгляду справи, оскільки стверджують , що предмет судового спору є їхнім іпотечним майном.

В судовому засіданні представник ВіесБанк - ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4 заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 міської ради суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 21 лютого 2005року у справі №9/5-58, яке набрало законної сили з 30 червня 2005року (прийняття Львівським апеляційним господарським судом постанови у справі №9/5-58) між управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради та ТзОВ "Тернопіль-Онлайн" був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 394,8 кв.м. по вул. Руська, 21, що в м. Тернополі.

У зв'язку з невиконанням ТзОВ «Тернопіль-Онлайн» взятих на себе зобов'язань за умовами зазначеного договору купівлі-продажу 15 грудня 2005року управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради на адресу господарського суду Тернопільської області було направлено позовну заяву про його розірвання. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10 лютого 2006року даній справі в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 квітня 2006року у справі №7/241-3504 апеляційну скаргу управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради задоволено, скасовано рішення господарського суду Тернопільської області від 10 лютого 2006року у даній справі та розірвано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 394,8кв.м по вул.Руська, 21, укладений між згаданим управлінням та ТзОВ "Тернопіль-Онлайн".

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10 серпня 2006 року у справі №4/210-2921 задоволено позов управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки ОСОБА_3 міської ради до ТзОВ "Тернопіль-Онлайн" та зобов'язано в примусовому порядку звільнити нежитлове приміщення площею 394,8кв.м, що знаходиться по вул.Руська,21 в м.Тернополі, яке займало вказане товариство. Згідно листа ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" від 12 вересня 2006року за №2009/07-2 зазначене вище приміщення згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 16 грудня 2005року, зареєстрованого в реєстрі за №4019 та акту прийомки-передачі від 16 грудня 2005року ТзОВ "Тернопіль-Онлайн" було подаровано ТзОВ "Стар Софт". ТзОВ Тернопіль- Онлайн знаючи про наявність судового спору про розірвання договору купівлі-продажу, за відсутності передбаченого установчими документами права здійснювати дарування, всупереч Порядку надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об'єктів, обтяжених зобов'язаннями їх власників перед державою, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 30 березня 2001р. №500 та п.5 договору дарування, у відповідності до якого дарувальник гарантує факт щодо відсутності судових спорів і прав третіх осіб на приміщення, уклав з ТзОВ «Стар Софт» договір дарування нежитлового приміщення комунальної власності, що належить територіальній громаді міста Тернополя по вул. Руська, 21 в м. Тернополі (технічний 8-й поверх).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 02 лютого 2007 року у справі №14/323-4363 позовні вимоги задоволено - визнано недійсним договір дарування приміщення, укладений 16 грудня 2005року між ТзОВ „Тернопіль Онлайн" та ТзОВ „Стар Софт" який посвідчений приватним нотаріусом зареєстрований у реєстрі за №4019. Зазначене рішення набрало законної сили і не скасовано.

Згідно даними ТОВ „Бюро технічної інвентаризації" ТзОВ «ОСОБА_6» уклало з ТзОВ «Укрспецтехнологія» договір купівлі-продажу частини приміщення по вул. Руська, 21 площею 322,6кв.м. від 07 вересня 2006року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3084. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 03 вересня 2008 року за №10/100-2496 (3/143-2325) частково задоволено позов ОСОБА_3 міської ради та визнано недійсним договір купівлі-продажу частини приміщення площею 322,6 кв.м. від 07 вересня 2006року укладений між ТзОВ «Стар-Софт» м.Тернопіль, і ТзОВ «Укрспецтехтнологія» м.Тернопіль, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3084; зобов'язано ТзОВ «Укрспецтехнологія» передати приміщення по вул. Руській, 21 в м. Тернополі площею 322,6 кв.м. по акту прийому-передачі в Управління комунальної власності ОСОБА_3 міської ради.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2008 року рішення господарського суду Тернопільської області від 03 вересня 2008 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду від 24 березня 2009 року рішення господарського суду Тернопільської області від 03.09.2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2008 року залишено без змін. На виконання рішення суду було видано судовий наказ від 18 листопада 2008 року за №10/100-2496(3/143-2325) про зобов'язання ТзОВ «Укрспецтехнологія» передати приміщення по вул. Руська, 21 в м. Тернополі площею 322,6 кв.м. по акту прийому-передачі управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна ОСОБА_3 міської ради (правонаступнику майнових і немайнових прав і обов'язків управління комунальної власності ОСОБА_3 міської ради), який 31 січня 2011 року пред'явлено в державну виконавчу службу ОСОБА_3 міського управління юстиції для примусового виконання. 15 квітня 2011 року судовий наказ було виконано, приміщення по вул. Руська, 21 в м. Тернополі площею 322,6 кв.м. звільнено, та передано по акту прийому-передачі управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна ОСОБА_3 міської ради, про що складено акт державного виконавця.

Будучи належним чином повідомленим щодо наявності судового спору про розірвання договору купівлі-продажу, за відсутності передбаченого установчими документами права укладати договір купівлі-продажу ТзОВ «Укрспецтехнологія» (Продавець), та громадянин ОСОБА_5 (Покупець), уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 322,6 кв.м., яке розташоване за адресою вул. Руська, 21 в м. Тернополі, згідно якого Покупець зобов'язується у встановлені договором строки сплатити ціну продажу, прийняти об'єкт та зареєструвати право власності на нього у відповідних органах бюро технічної інвентаризації. Встановлено, що 02 жовтня 2008 року було укладено іпотечний договір між ВАТ "Фольксбанк" (Іпотекодержатель) і ОСОБА_5 (Іпотекодавець), та укладено кредитний договір № КF52770, згідно якого іпотекодержатель надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 35000 доларів США. Для забезпечення в повному обсязі виконання зобов'язань за Договором основного зобов'язання щодо спалити процентів неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом, яке було передбачене умовами Договору основного зобов'язання, ОСОБА_5Є передав в іпотеку нежитлове приміщення площею 322,6 кв.м., яке розташоване за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, 21. Як зазначено в договорі предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 від 05 серпня 2008 року за реєстровим №2766, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_7 05 серпня 2008 року за №3062333, акту прийому-передачі приміщення від 05 серпня 2008 року. Право власності на Предмет іпотеки зареєстровано Товариством з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" 15 серпня 2008 року з реєстраційним №16363508, що підтверджується витягом № 19909646.

Отже, з огляду на вищезазначене, відповідач ОСОБА_5 придбав спірну квартиру не безпосередньо у позивача ОСОБА_3 міської ради, у якої квартира вибула із володіння, а в особи, яка немала права відчужувати це майно, а саме у ТзОВ Укрспецтехнологія, а тому наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Положення частини першої статті 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Разом з тим, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналіз здобутих доказів свідчить про те,що оспорюване майно нежилі приміщення, власністю які є ОСОБА_3 міської ради намагалися відчужити ТзОВ Тернопіль-онлайн, ТзОВ СтарСофт, ТзОВ Укрспецтехнологія шляхом укладання договорів дарування, купівлі-продажу, які в подальшому рішеннями судів визнавалися недійсними.

Як зазначається у правової позиції Верховного Суду України у постанові від 18 січня 2017 року, положення ст.388 ЦК України можуть застосовуватися, як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно не з їхньої волі іншим шляхом і було відчужене третій особі за умови, що між власниками та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Саме з даної правової позиції виходив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду тернопільської області від 27 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 міської ради до ТОВ Укспецтехнологія, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення , зобов'язання передати майно, зазначивши що права ОСОБА_3 міської ради підлягають захисту шляхом задоволення віндикаційного позову, підстави якого передбачені у ст.388 ЦК України та надають право власнику витребовувати майно від добросовісного набувача.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після вчинення недійсного(нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною такого правочину, шляхом подання віндикаціного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених ч.1 ст 388 ЦК України.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного судочинства ОСОБА_3 міська рада скористалася своїм правом та подала віндикаційний позов, а тому посилання апелянта на вищевказане рішення ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ, яка на підставу своїх доводів, щодо неправомірності рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Отже, надавши належного правового аналізу заявленим позивачем вимогам, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про захист прав позивача, який є власником майна, шляхом задоволення віндикаційного позову, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, який передбачає право власника на витребування майна у добросовісного набувача.

З викладеного вбачається, що доводи апеляційної скарги про неправомірність висновку суду щодо порушення прав банку, який є іпотекодержателем, не можуть братися до уваги, оскільки позивачем було обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи в їх сукупності та вимогах закону, а тому не можуть вплинути на ухвалене судом рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8