У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Леміш О.М., за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1Я , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника , -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло від державного виконавця вищезазначене подання, яке мотивоване тим, що На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження №52078506, відкрите на підставі виконавчий лист №299/2710/15-ц від 01.08.2016 року виданого апеляційним судом Закарпатської області про: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Привіатбанк" 4309260,44 грн. заборгованості за кредитним договором. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 7673,80 грн. судового збору».

В ході виконання виконавчого провадження №52078506 встановлено:

01.09.2016 державним виконавцем, керуючись ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої боржнику - надано строк для самостійного виконання рішення до 08.09.2016 року. Боржником постанову отримано 06.09.2016 про що міститься відмітка в матеріалах виконавчого провадження.

01.09.2016 року державним виконавцем, керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , копії якої направлено на адреси органам та установам, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію, а також сторонам.

Зазначені постанови було направлено за вих. №2442, 2443 / 4-989 від 01.09.2016 на адреси боржника та стягувана рекомендованим листом з повідомленням про що міститься підтвердження в матеріалах провадження.

01.09.2016 року державним виконавцем внесено обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчудження нерухомого майна.

Згідно інформації, отриманої з Державної фіскальної служби України - у боржника наявні відкриті рахунки.

Згідно відповіді ТСЦ 2146 від 07.09.2016 року у боржника відсутні транспортні засоби.

03.08.2017 року державним виконавцем, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» подано запит до Держгеокадастру у Виноградівському районі.

03.08.2017 року державним виконавцем, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» подано запит до Буківської сільської ради з метою отримання інформації стосовно осіб які зареєстровані та проживають в іпотечному будинку, який належить боржнику.

03.08.2017 року за вих. №3-3043 державним виконавцем, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику відправлено виклик з вимогами забовязального характеру про надання в строк до 16.08.2017 року інформації про:

1.Належне майно (кошти), яке знаходиться в інших осіб (передано останнім для реалізації, зберігання, оренду тощо).

2.Вказати всі наявні розрахункові рахунки відкриті з зазначенням їх номеру, призначення, МФО та назви банку в якому вони відкриті, дати їх відкриття та залишки грошових коштів на них. Одночасно попередивши про заборону відкриття нових розрахункових рахунків.

3.Надати належним чином завірені копії книг основних засобів та копії касових книг, що відображають рух готівкових коштів.

4.Надати довідку про майновий стан...

16.08.2017 року на адресу ВПВР надійшла відповідь Буківської сільської ради, відповідно до якої встановлено, що у будинку за адресою с.Букове, вул..Миру 147 А зареєстровані неповнолітні особи. Відповідно до норм чинного законодавча відсутня можливість звернути стягнення на таке манно, оскільки встановлені заборони (мараторій) відчудження таких обєктів

Станом на 21.08.2017 року жодної відповіді від боржника на адресу ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області - не надходило, сам боржник не з'являється, хоч був належним чином повідомлений про перебування виконавчого документа у відділі ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області, що свідчить про порушення вимог закону та ухиляння від виконання рішень суду та інших органів.

Таким чином, державний виконавець, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вживає всіх передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень.

Одночано боржника попереджено про відповідальність за неподання вище запитуваної інформації. Однак станом на 21.08.2017 року жодної відповіді від боржника на адресу ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області - не надходило, що свідчить пно порушення вимог закону та ухиляння від виконання рішень суду та інших органів.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного, всебічного та своєчасного виконання рішення суду, державний виконавець просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи та, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з положенням ст. 377-1 ЦПК України та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, зроблений наступний висновок: поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання та доказів, які б свідчили, що останній ухиляється від виконання рішення суду державним виконавцем суду не надано. Крім того, подання не містить необхідних відомостей, а саме: не зазначено відомостей про повідомлення державним виконавцем боржника про направлення до суду відповідного подання та з вилученням чи без вилучення паспортного документу має бути здійснене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язання не доведений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим, немотивованим та не може бути задоволене.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2Ю за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонногосуду О.М Леміш