АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/588/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/1151/17 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л., Керімової А.А., представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кременецької міської ради про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із позовом до Кременецької міської ради про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на майно. Свої вимоги позивачки мотивували тим, що, вони із 2011 року здійснювали догляд за ОСОБА_4 - сусідкою, одинокою, хворою жінкою у якої не було близьких родичів. У зв'язку із тим, що у 2013 році її стан здоров'я погіршився, між позивачами та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання у простій письмовій формі, згідно якого ОСОБА_4 передала їм у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Козацька, 56 м. Кременець Тернопільської області. Враховуючи те, що 16.06.2014 року ОСОБА_4, померла а договір довічного утримання було укладено у простій письмовій формі, просять визнати вказаний правочин дійсним, так як він відповідав дійсній волі ОСОБА_4

Рішенням Кременецького районного суду від 02 квітня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено:

визнано дійсним договір довічного утримання, укладений у простій письмовій формі 03 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: вул. Козацька, 56 м. Кременець Тернопільської області в рівних частинах: по 1/2 частині за кожною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що воно винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дано невірну правову оцінку нормам матеріального права, оскільки текст оспорюваного договору довічного утримання не є конкретним, нотаріально не посвідчений, хоча в м.Кременці є нотаріуси, які здійснюють виходи за місцем проживання громадян.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи скарги підтримав та додатково пояснив, що ним в порядку виконання доручення ОСОБА_1 з'ясовано, що його довірителем в Кременецьку державну нотаріальну контору за місцем проживання та смерті ОСОБА_4 поштовим зв'язком направлено заяву про прийняття спадщини після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_4

Нотаріусом довірителю відмовлено в оформленні спадщини із за відсутності у нього правовстановлюючих документів на домоволодіння, тому і звернуся з позовом до органу місцевого самоврядування про визнання права на спадкове майно. Досить тривалий час зайняв процес витребування з архіву метричних записів про наявність родинних стосунків з спадкодавцем.

Визнання після смерті особи дійсним договору довічного утримання не є належним способом захисту. Позивачі у справі мали можливість привезти нотаріуса додому до ОСОБА_4 Посилання позивачів на те, що ОСОБА_4 ухилялась від його нотаріального посвідчення не узгоджується з тестом договору, який надано суду. Текст договору не містить волі власниці про те, що догляд за нею здійснюється на умовах передачі кожній із позивачок половини належного їй домоволодіння.

Представник позивачок заперечила доводи апеляційної скарги і пояснила, що позивачки змушені були звертатись до суду з вказаним позовом, бо у них відсутні інші способи захисту. Саме вони, як сусіди, тривалий період часу доглядали за ОСОБА_4 Їм не було відомо, що у померлої були родичі. Вони понесли витрати з її поховання, оформлення технічної документації на домоволодіння. Крім цього, станом на 22.12.2014 року в Почаївській державній нотаріальній конторі не було відомостей про те, що ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини, що вбачається із відповіді яку їм надав нотаріус Почаївської державної нотаріальної контори.

Представник Кременецької міської ради заперечує доводи апеляційної скарги і просить рішення залишити в силі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши сторону та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що договір про довічне утримання є дійсним, оскільки позивачами належним чином здійснювався догляд за уже покійною ОСОБА_4 і між ними було укладено письмовий договір довічного утримання. Враховуючи те, що сторони договору виконали його умови, але договір не був нотаріально посвідчений у зв'язку із смертю відчужувача, вказаний договір є дійсним, а тому за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які спільно здійснювали догляд за ОСОБА_4, визнано право власності по 1/2 на домоволодіння за адресою вул. Козацька, 56 в м. Кременець, Кременецького району Тернопільської області.

Вказаний висновок суду є необґрунтованим та незаконним, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що16 червня 2014 року померла ОСОБА_4, яка була власницею домоволодіння №56 на вул. Козацькій в м. Кременець, Кременецького району (а.с. 8).

16 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в Почаївську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, проте 22.12.2014 року отримали офіційну відмову, оскільки не відносились до числа законних спадкоємців померлої (а.с. 23-26).

18.03.2015 року позивачі звернулись з вищевказаним позовом до органу місцевого самоврядування, долучивши текст договору довічного утримання від 03.10.2013 року. В тексті вказаного договору відсутня умова (волевиявлення власниці домоволодіння) про те, що вона передає позивачам своє домоволодіння в рівних частинах: по 1/2 кожній, як і вартість її місячного утримання (а.с.7).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають, зокрема, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

31.08.2017 року ОСОБА_1, особа, яка не була стороною у справі, звернувся із апеляційною скаргою на вищевказане судове рішення, мотивуючи його тим, що він є спадкоємцем ОСОБА_4 за законом, оскільки є двоюрідним братом спадкодавця.

В підтвердження своїх вимог ОСОБА_1, долучив рішення Кременецького районного суду від 09 березня 2016 року, яким за ним визнано право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме на домоволодіння № 56 на вул. Козацькій в м. Кременець, Кременецького району Тернопільської області (а.с. 63).

Під час розгляду справи в апеляційному провадженні встановлено, що вказане рішення скасовано рішенням апеляційного суду Тернопільської області 11.10.2017 року за апеляційною скаргою позивачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки позивачки, як власниці спірного домоволодіння не були притягнути до участі у процесуальному статусі відповідачок в справі з розгляду позову ОСОБА_1

Під час розгляду справи в апеляційному суді представником ОСОБА_1 долучено відповіді з Кременецької державної нотаріальної контори № 184/01-16 від 03.11.2017 року про те, 16.12.2014 року в нотаріальну контору поступила заява ОСОБА_1А про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4, однак її переадресовано в Почаївську державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини: 24.06.2016 року заведено спадкову справу за №60.

З долученої представником ОСОБА_1 довідки з Дубнівської державної нотаріальної контори №997/02-14 від 01.11.2017 року, вбачається що 10.12.2014 року за реєстром № 1-1449 засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4Г які викладено на бланках нотаріальних документів НАЕ 884890 та 884891.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд серед іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Хоча Апеляційним судом Тернопільської області і скасовано судове рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно ОСОБА_4, однак ОСОБА_1 є законним спадкоємцем майна померлого, який подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що вбачається з відповідей Дубенської та Кременецької державних нотаріальних контор і є претендентом на її отримання.

Відповідно вказане судове рішення стосується його прав і він має право брати участь у розгляді цивільної справі в якій вирішується правовий спір стосовно майна, на яке він має право згідно права спадкування за законом.

Відповідно до статті 309 ЦПК-Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права...

Враховуючи вищенаведене, рішення Кременецького районного суду від 02 квітня 2015 року слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - частково задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 02 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кременецької міської ради про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на будинковолодіння на вул. Козацька, 56 в м. Кременець, Кременецького району Тернопільської області.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5