Справа № 2-677/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Швидченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 20 000,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 551,20 гривень та судові витрати за надання правової допомоги в сумі 19 140,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.03.2016 року, близько 24 години, на площі Перемоги, 1 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням позивача, який належить ОСОБА_3

Позивач посилається на те, що за результатами порушення ОСОБА_2 п. 16.11 ПДР України йому було завдано моральної шкоди як водієві і потерпілому у вказаній ДТП.

Того ж дня, службовими особами патрульної служби Управління ПС в м. Києві Департаменту ПС МВС України відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, який в подальшому було розглянуто в Шевченківському районному суді м. Києва. За результатами його розгляду 05.05.2016 року прийнято рішення про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач вказує, що спричинена ОСОБА_2 ДТП негативно вплинула на його спосіб життя, особливо зважаючи на те, що він не є власником вказаного автомобіля. Фактичне знищення автомобіля НОМЕР_3, власником якого є його цивільна дружина ОСОБА_3, призвели до нервового напруження, докорів совісті. Крім того, досить довго він не міг спокійно спати вночі і відчував дискомфорт у спілкуванні з оточуючими. Фактичне знищення автомобіля призвело до порушення нормального режиму життя, сильних душевних страждань. Таким чином, зважаючи на порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, глибокі душевні страждання, необхідності відновлення нормального психічного стану, необхідністю відпочинку після пережитого, позивач визначив розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 20 000,00 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Щодо розміру судових витрат на надання правової допомоги в сумі 19 140,00 грн., які позивач просить також стягнути з відповідача, пояснив, що саме такий розмір витрат визначено з урахуванням надання правової допомоги в усіх судових процесах та справах, пов'язаних з ДТП, яка мала місце 06.03.2016 року, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_2

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 06 березня 2016 року о 00:20 год., в м. Києві, по площі Перемоги, 1, керуючи автомобілем марки «Ленд Ровер», державний номерний знак НОМЕР_4, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу автомобілю марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_5, який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тим самим порушила пункт 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с. 10).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року про визнання винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.а.с. 11-13).

Також встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 553 383,33 грн. матеріальної шкоди та 16 253,83 грн. судових витрат (а.с.а.с. 54-58).

Відповідно до частини третьої ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 березня 2016 року, та обставини даної ДТП, не потребують доведення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини.

Як роз'яснено в п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу діями відповідача було завдано моральну шкоду, що виразилось в душевних стражданнях в зв'язку з ДТП, пошкодженням автомобіля, порушення звичайного режиму життя позивача та виникненням певних незручностей.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності щодо завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яку він зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвело до ДТП.

Разом з тим, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає розмір моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн. є завищеним, та таким, що не відповідає ступеню перенесених позивачем страждань, а тому враховуючи характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача та інших обставин, зокрема характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення моральної шкоди частково, а саме на суму 3000 грн. 00 коп.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат за надання правової допомоги в сумі 19 140,00 грн., то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Позивачем та його представником не підтверджено належними та допустимими доказами оплати позивачем послуг адвоката, які він просить стягнути на його користь з відповідача саме на суму 19 140,00 грн. як витрати на правову допомогу, пов'язані з розглядом даної справи, а також не надано детального розрахунку таких витрат у даній справі, а тому відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що саме такий розмір витрат визначено з урахуванням надання правової допомоги в усіх судових процесах та справах, пов'язаних з ДТП, яка мала місце 06.03.2016 року, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_2

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551,20 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 27, 57, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди та 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн