Справа №204/753/17
Провадження №2/204/702/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

23 жовтня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на ? частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2016 року встановлено факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_3, який помер 16 серпня 2014 року, з січня 2004 року по 16 серпня 2014 року. Починаючи з 2004 року позивач проживала разом із померлим ОСОБА_3 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, як член сімї власника квартири, мала рівні права на володіння, користування та розпорядження нею, так як право користування квартирою було наслідком їхнього сумісного проживання. Враховуючи, що починаючи з 2004 року позивач проживала, користувалася жилим приміщенням, здійснювала оплату комунальних послуг, вкладала грошові кошти на ремонт квартири та на момент хвороби чоловіка здійснювала нагляд, як за житлом в цілому, так і за чоловіком, позивач вважає що у неї, як дружини померлого ОСОБА_3, виникло право спільної сумісної власності на ? частину спірного майна.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (т.1 а.с.59,90), причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Вислухавши позивача, дослідивши наявні докази, суд приходить до наступного.

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 липня 2008 року КЖЕП «Південне» згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с.13,14).

16 серпня 2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 591803 (т.1 а.с.15).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року залишено без змін, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, позовні вимоги задоволено частково, встановлено факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_3 з січня 2004 по 16 серпня 2014 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.5-12).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та згідно свідоцтва про спадщину за законом від 04 листопада 2013 року ОСОБА_3 після ОСОБА_4 отримав спадщину, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.6).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктами 2,4 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, та житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Також абзацом 2 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року судам розяснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, вирішуючи предявлені позовні вимоги, судом враховується, що квартира, яка була приватизована одним з подружжя, якщо другий з подружжя не мав права на приватизацію або не захотів його реалізувати, належить до роздільного майна подружжя і є об'єктом права приватної власності лише цієї особи. При приватизації житла одним з подружжя другий з подружжя не набуває автоматично прав щодо цього майна з усіма відповідними наслідками.

Згідно ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в порядку ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо визнання свідоцтва про право власності на спірне житло, виданого 22 липня 2008 року КЖЕП «Південне» згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», недійсним.

Твердження позивача, що спірне майно істотно збільшилося під час її фактичного проживання однією сімєю з померлим ОСОБА_3 без шлюбу у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача (ч.1 ст. 62 СК України), також не підтверджено належними та допустимими доказами в порядку ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Посилання позивача на те, що вона починаючи з 2004 року проживала, користувалася спірною квартирою, здійснювала оплату комунальних послуг та на момент хвороби ОСОБА_3 здійснювала за ним та житлом нагляд судом не приймаються до уваги, оскільки дані обставини не впливають на набуття спільної сумісної власності на майно.

За наведених обставин, враховуючи, що спірна квартира була набута ОСОБА_3 в ? частині в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та в ? частині в порядку спадкування, вона відповідно ст. 57 СК України є особистою приватною власністю останнього, а тому предявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України між сторонами розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: