АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання частково недійсним договору факторингу

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом та просила визнати недійсними положення договору факторингу №1 від 12.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», які передбачають передачу прав вимоги за кредитним договором № 0 від 23.03.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, на користь ТОВ «Кей-Колект», а саме: положення п. № 1256 додатку № 1 до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відступлення прав вимоги за укладеним кредитним договором є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки за вказаним кредитним договором кредит був наданий ОСОБА_3 у іноземній валюті - доларах США, а НБУ не надавав ТОВ «Кей-Колект» генеральну та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій у період з 01.10.2011 по 23.10.2015 роки.

У зв'язку з наведеним, вважала, що спірний договір факторингу не відповідає вимогам ст.1079 ЦК України, згідно якої фактором може бути лише банк або інша фінансова установа, яким ТОВ «Кей-Колект» не являється та не вправі надавати фінансові послуги, зокрема факторингу.

Зазначала, що ТОВ «Кей-Колект» не вправі вимагати від третіх осіб виконання існуючих або майбутніх зобов'язань за кредитними договорами, укладеними у іноземній валюті (сплати тіла кредиту, процентів, інших платежів), оскільки у товариства відсутня генеральна чи індивідуальні ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, які є обов'язковою підставою для проведення таких операцій.

Справа № 758/8151/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9220/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.

Позивач зазначає, що спірний договір факторингу №1 від 12.12.2011 не відповідає вимогам частин першої та другої ст. 203 ЦК України, що має наслідком недійсність положень даного договору у частині уступки ТОВ «Кей-Колект» прав вимоги за кредитним договором №0 від 23.03.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалась на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, а також неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи ставила питання щодо скасування рішення суду, ухвалення нового про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ „УкрСиббанк" апеляційну скаргу не визнала, заперечувала проти її задоволення.

Представник відповідача ТОВ „Кей -Колект" у судовому засіданні яке відбувалося 28.09.2017 року не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення. Не з'явившись в судове засідання 12 жовтня 2017 року будучи повідомленим про розгляд справи, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, у силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 820 000 доларів США на строк до 23.03.2022, а позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти, сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором ( том 1, а.с.6-13).

23.08.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 23.03.2007, якою встановлений новий графік погашення кредиту.

07.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 23.03.2007, якою деякі пункти договору викладено в новій редакції та доповнено договір розділом 12.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.20-24).

В цей же день між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, в якому зазначений договір іпотеки, укладений з позивачем.

Згідно з даними витягу з додатку №1 до вищезазначеного договору факторингу до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги щодо кредитного договору №0 від 23.03.2007, укладеного з ОСОБА_3, - позиція №1256 (а.с.86).

Листами від 15.12.2011 № 12-22/26983 та від 13.05.2015 №135-173-73 ОСОБА_3 повідомлено про відступлення ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги, заміну кредитора у зобов'язанні та факторинг за договором факторингу №1 від 12.12.2011(а.с.87, 119).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач вказувала, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що договір факторингу за своєю природою є фінансово-валютною операцією, у зв'язку з чим при його укладенні ТОВ «Кей Колект» повинно було мати генеральну ліцензію НБУ на право здійснення валютних операцій, якої у ТОВ «Кей Колект» не було на день укладення договору.

Суд помилково прийняв до уваги посилання ТОВ «Кей Колект» на ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та зроблено неправильний висновок, що вказаною статтею не передбачено обов'язку здійснювати операції з надання фінансових послуг на підставі генеральної ліцензії. Зазначена ліцензія також потрібна і у випадку коли особа виступає стороною (кредитором) у кредитних валютних зобов'язаннях та приймає виконання таких зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) ч. 1 ст. 1078 ЦК України.

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Згідно до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмежень.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що договір факторингу був укладений сторонами договору в силу вільного волевиявлення учасників договору згідно до умов ст. 627 ЦК, із досягненням згоди щодо всіх істотних умов договору. Сторони договору факторингу підтверджують відсутність спору між ними, вважають цей договір дійсним та спрямованим на реальне настання правових наслідків. Отже, при укладенні цього договору права боржника ( позивача по справі ) не було змінено.

Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність з надання фінансових послуг є Закон України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону факторинг є фінансовою послугою.

Згідно п.5 ст.5 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами позичальників товарів ( послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

ТОВ „ Кей - Колект" зареєстровано згідно свідоцтва про реєстрацію №732 від 08.12.2011 року як фінансова установа, яка має право (дозволів) здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг.

Облік ТОВ „Кей - Колект" по кредитним зобов'язанням ведеться саме в валюті договору зобов'язання, що обумовлюється особливістю правовідносин кредитування, зокрема тим, що придбані ТОВ „Кей - Колект" кредитні зобов'язання існували і продовжують існувати саме в іноземній валюті відповідно до умов укладеного кредитного договору

Також, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, зазначення у кредитному договорі надання кредитних коштів у іноземній валюті та набуття фактором права вимоги за таким кредитним договором не зобов'язує його отримувати ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, так як сам фактор не видає кредитні кошти, а набуває право вимоги сплати заборгованості у гривні за курсом відповідної валюти.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Кей Колект» не є банківською установою, тому не має законних підстав мати права та обов'язки кредитора за кредитним договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки фактор на підставі договору факторингу набув право вимоги заборгованості за кредитним договором, проте, не набув будь-яких обов'язків по відношенню до боржника, а тому не може надавати боржнику будь-яких банківських послуг.

Крім того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник відповідача АТ „УкрСиббанк" вказував на те, що між баком та ТОВ „Кей - Колект" 12.12.2011 року було укладено договір про обслуговування платежів. Відповідно до якого банк зобов'язувався приймати від платників та перераховувати на користь клієнта платежі згідно умов договору. Відповідно до п. 2.9 договору зазначено - якщо платежі були одержані банком в іноземній валюті, банк зобов'язаний здійснити продаж відповідних коштів в іноземній валюті та міжбанківському валютному ринку України.

Тобто грошові кошти в іноземній валюті, які сплачувалися боржниками ТОВ „Кей - Колект" спрямовувалися на рахунок „УкрСиббанк" і саме банк в обов'язковому порядку ( п. 2.9 договору про обслуговування платежів) здійснював конвертацію отриманих коштів в національну валюту України з подальшим перерахуванням ТОВ „Кей -Колект". Що також підтверджується інформаційним листом направленим ТОВ „Кей - Колект" на адресу ОСОБА_3 з зазначенням реквізитів перерахування коштів. ( т. 2 а.с. 51).

Вищевказані операції виконуються „УкрСиббанк" у відповідності до банківської ліцензії № 75 від 5 жовтня 2011 року та Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій з відповідними додатками. Що надає право банку відкривати та обслуговувати рахунки резидентів в національній та іноземній валюті, а також проводити торгівлю іноземною валютою на валютному ринку України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги в частині того, що для укладення спірного договору факторингу ТОВ «Кей Колект» повинно було мати генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності відповідачем переходу права вимоги до ТОВ «Кей-Колект».

Судом надано належну оцінку письмовим доказам, наданим відповідачами, а саме: копії акту приймання-передачі документації (а.с.171-175), акту приймання-передачі прав вимоги (а.с.85), копія платіжного доручення від 12.12.2011 року про оплату суми фінансування, що свідчить про виконання сторонами договору факторингу пунктів 2.1. - 3.2. договору факторингу (а.с.93).

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись статтями 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: