АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1744/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_1,

представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, зацікавлені особи Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_5, Арбітражний керуючий ОСОБА_7, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргами на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 (далі державний виконавець), які вчинені ним у виконавчому провадженні № 24670207. ОСОБА_2 зазначав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2009 року стягнуто солідарно з нього, ОСОБА_2, а також ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») 1545149 доларів 09 центів США заборгованості за кредитним договором. На підставі цього рішення 25 листопада 2010 року судом видано виконавчий лист, який стягувачем був направлений на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відділ ДВС). Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 24670207. Крім того, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.12.2010 року було порушено провадження про визнання фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_2 банкрутом. Цією ж ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою господарського суду Хмельницької області від 17.01.2011 року у цій же справі ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_7, припинено стягнення з ФОП ОСОБА_2 за всіма виконавчими документами. 11 лютого 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12 Категорія: ухвала

Доповідач: Янчук Т.О.

господарського суду із заявою, в якій просив визнати його кредитором у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 При цьому Банком були заявлені вимоги, в тому числі і ті, право на які було захищено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.11.2009 року. Ліквідатором ФОП ОСОБА_2, 15.04.2011 року було направлено лист державному виконавцю з зазначенням, що виконавче провадження №24670207 підлягало у звязку з банкрутвом ФОП ОСОБА_2 закінченню. У подальшому ПАТ «ВТБ Банк» в поряду передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», через задоволення вимог кредитора в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2, частково задовольнило свої вимоги за рахунок предмета іпотеки та відступило належне йому право вимоги за кредитним договором, за яким стягнуто заборгованість рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.11.2009 року, іншій особі. У 2014-2015 роках заявник та новий кредитор ОСОБА_5 у мирний спосіб врегулювали всі питання з виконання рішення суду, внаслідок чого 23 квітня 2015 року остання звернулася до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого листа стягувачу. Не зважаючи на це, лише 30 липня 2015 року державний виконавець вчинив у виконавчому провадженні перші дії та виніс постанови: про заміну сторони виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про стягнення з боржника виконавчого збору, про повернення виконавчого документа стягувачеві. Заявник в порядку визначеному законом не одержував копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, йому не встановлювався строк для добровільного виконання рішення суду, а державний виконавець не вчинив заходів примусового виконання цього рішення. Крім того, державний виконавець отримавши інформацію про те, що ФОП ОСОБА_2 є банкрутом, мав обовязково зупинити виконавче провадження № 24670207, а з 02.10.2012 року - закінчити його та передати виконавчий документ господарському суду. При цьому винесення постанови про стягнення виконавчого збору було неможливе.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати неправомірною та скасувати поставу державного виконавця від 30 липня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №24670207.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2017 року скаргу задоволено.

Суд виходив з того, що оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними.

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник сторони виконавчого провадження зазначив, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 на користь відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «ВТБ Банк» 1545149 доларів 09 центів США заборгованості за генеральною угодою від 17 липня 2007 року № 05/2007 з додатковою угодою до неї від 22 липня 2008 року № 05/2007-ДУ-1 та кредитним договором від 22 липня 2008 року № 25.74-05/08-СК.

На підставі цього рішення 25 листопада 2010 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист № 2-5899/09, боржником у якому зазначено ОСОБА_2. 14 лютого 2011 року стягувач предявив указаний виконавчий лист до відділу ДВС для примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 15 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження №24670207. У цій постанові державний виконавець запропонував боржнику добровільно виконати рішення суду у семиденний строк з дня отримання копії постанови.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2011 року по справі № 2/164-Б-10 ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_7, припинено стягнення з ФОП ОСОБА_2 за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян.

11 лютого 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його кредитором у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 18.01.2012 року вказану заяву задоволено.

Відповідно до довідки № 206/716-2 від 20.03.2014 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по кредитним та іншим зобов'язанням перед ПАТ «ВТБ Банк».

При цьому, 20.03.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» було підписано Додаткову угоду № 2 до Договору про відступлення права вимоги № 1 МБ від 04.02.2014 року, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» передав ТзОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» право вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» сплатила за відступлення права вимоги ПАТ «ВТБ Банк» ціну договору.

21 березня 2014 року ТзОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» уклала з ОСОБА_5 Договір № 21/03-14 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань ОСОБА_2

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2015 року замінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «ВТБ Банк» на ОСОБА_5

Окрім цього, 14 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця із заявою, в якій просив повідомити про те, які виконавчі листи, якого змісту та коли відносно нього були предявлені до виконання ПАТ «ВТБ Банк».

Так, листом №5-45/9 від 01.07.2014 року державний виконавець повідомив, що у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження ВП №24670207 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-5899/09 виданого 25.11.2010 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області.

23 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу. Цю заяву відділ ДВС одержав 28 квітня 2015 року.

Натомість, 30 липня 2015 року державний виконавець виніс три постанови: про заміну назви сторони виконавчого провадження, а саме стягувача відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк» на ОСОБА_5; про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім того, у той же день державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІV).

Зазначені обставини підтверджуються виконавчим провадженням №24670207 та наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року №2343-Х11 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю громадян.

В силу ч.1 ст.34 Закону № 606-ХІV виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, окрім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Згідно ч.1 ст.49 Закону № 606-ХІV (редакція від 02.10.2012 року чинна на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку визнання боржника банкрутом.

В силу ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.12.2010 року по справі про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, постановою цього ж суду від 17.01.2011 року ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом. При цьому арбітражний керуючий ОСОБА_7 15.04.2011 року звертався до державного виконавця з клопотанням про закінчення виконавчого провадження №24670207 та передачі йому, як ліквідатору, всіх виконавчих документів, що підтверджується квитанцією №6132 від 15.04.2015 року.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова винесена у виконавчому провадженні, яке підлягало зупиненню, а в подальшому закриттю є правильним.

Доводи апеляційної скарги щодо нерозповсюдження законодавства про банкрутство на правовідносини у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_2 спростовуються вищезазначеним.

Крім того, як передбачено ч.ч. 1, 2, 5 ст. 24 Закону № 606-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення пятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

В силу ч.ч. 1,6 ст. 30 Закону № 606-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

З положень ч.1 ст.32 Закону № 606-ХІV слідує, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 3 статті 27 Закону № 606-ХІV визначено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 28 січня 2015 року (справа № 3-217гс14) і від 6 липня 2015 року (справа № 6-785цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Матеріали справи не містять достатніх та обєктивних доказів про те, що ОСОБА_2 в порядку визначеному законом отримав копію постанови державного виконавця від 15 лютого 2011 року про відкриття виконавчого провадження, внаслідок чого йому був встановлений строк для добровільного виконання рішення.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження № 24670207 вбачається, що державним виконавцем не вчинено жодних дії, спрямованих на примусове виконання рішення суду. Він не виконував це рішення та повернув виконавчий лист стягувачу ОСОБА_5 на її заяву.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, внаслідок чого його дії є неправомірними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевказаних висновків суду.

Ухвала суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук