Справа № 638/1962/17
Номер провадження 2/638/2462/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне)

19 жовтня 2017 р. Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк « Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ « Укргазбанк» про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який зареєстрований 24квітня 1993 року. Вказаний шлюб розірвано 09червня 2011 року. В період шлюбу за спільні кошти було придбано майно - квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1. Вказане майно позивач просить розподілити та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач визнав позов та надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вважає за таких обставин необхідним допустити заочний порядок розгляду вказаного позову, що відповідає положенням ст.ст. 224-225 ЦПК України.

Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідач належним чином був повідомлений про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд дослідивши надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги думку сторін, приходить до наступного.

Сторони перебували в шлюб, який було зареєстровано 24 квітня 1993 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації цивільного стану Харківського районного управління юстиції в Харківській області, актовий запис №305.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 червня 2011 року вказаний шлюб розірвано.

Від вказаного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за №1833.

На підставі ст.60 Сімейного Кодексу України 2004 року майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності.

На підставі ч 1 ст.61 СК України об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

На підставі вимог ч 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка і дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти,користуватися та розпоряджатися майном.

На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах.

На підставі ст.ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України).

На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати співвласникам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

На підставі вимог ч 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вимог ст.372 ЦК України майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є в спільній сумісній власності укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - « Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-752 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи….»

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- « Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того на ім.'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя,зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному , дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами тощо.

П.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає : « До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім»ї(ч.4 ст.65 СК).

У відповідності з п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 «вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно відбувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутою правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності встановлена судом (ст.328ЦК )».

Згідно статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вимог ч 1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з метою гуманності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 60, 154, 209, 212-215, 256 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 70, 74 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати майно у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 - спільною сумісною власністю подружжя

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 2206,85 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: