Справа № 137/2027/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" жовтня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Кордонського О.В.

третьої особи із самостійними ОСОБА_3.,

представника ОСОБА_3 - адвоката Байдак В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай), та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 18.11.2015 р. до Літинського районного суду Вінницької області із позовом до Літинецької сільської ради про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_11 р. померла її баба ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) розміром 2,31 га, яка розташована на території Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Позивач зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, однак не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки відсутній оригінал сертифікату на земельну ділянку. Тому змушена звернутися до суду зі зазначеним позовом.

09.12.2015 р. Літинським районним судом Вінницької області ухвалено рішення яким встановлено, що згідно довідки Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 року, спадкодавець ОСОБА_6 та спадкоємець ОСОБА_1 проживали та були зареєстровані в одному будинку за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 14 т.1), тому із застосуванням положень ч.3 ст. ст.1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважав, що через відсутність необхідних документів, в нотаріальному порядку ОСОБА_1 не можливо оформити спадщину, тому позов було задоволено та визнано за останньою право на земельну частку (пай), оскільки в судовому засіданні встановлено, що вона є спадкоємцем за заповітом і має право на спадкування.

16.06.2016 р. на вищезазначене рішення подано Апеляційну скаргу, згідно якої ОСОБА_3, - особа яка не була задіяна при розгляді справи, просить скасувати рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р. мотивуючи тим, що суд не притягнув його до участі у справі в якості відповідача, оскільки він являється сином спадкодавця ОСОБА_6, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_11 р., і саме він є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Вважав, що спадщину після смерті матері він прийняв, оскільки мати(спадкодавець) була інвалідом І групи, потребувала стороннього догляду, тому постійно проживала без реєстрації у нього за адресою АДРЕСА_16 Протягом шести місцяв після відкриття спадщини ОСОБА_3 не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично її прийняв у відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 31-36 т.1).

21.07.2016 р. Апеляційним судом Вінницької області відхилено скаргу ОСОБА_3 Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р. залишено без змін (а.с. 104-106 т.1).

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 подає касаційну скаргу (а.с. 114-121 т.1).

05.04.2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах зазначила, що суд першої інстанції у порушення ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України належним чином не з'ясував кола спадкоємців ОСОБА_6, не перевірив, чи прийняв позивач спадщину після її смерті в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, чи проживала позивач зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, або чи своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом.У свою чергу суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема щодо встановлення кола спадкоємців, та в силу процесуальних повноважень, визначених ЦПК України, був позбавлений можливості виправити вказане порушення, перевірити, дослідити та оцінити ці докази, що у зв'язку із недопущенням ОСОБА_3 до участі у справі не здійснені судом першої інстанції. А відтак ВССУ ухвалив касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.12.2015 р., ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2016 року було скасовано (а.с. 141-143 т.1).

21.06.2017 р. Літинським районним судом Вінницької області залучено у кості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_1 до Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай в порядку спадкування за законом (а.с .184 т.1).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила задовольнити її позов про визнання права на земельну частку(пай) та відмовити у позові ОСОБА_3 з тих обставин, що спадкодавець за життя зробила заповіт саме на ОСОБА_1

Представник позивача - адвокат Кордонський О.В. позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній. У судових дебатах мотивував позов тим, що у позивача в паспорті міститься відмітка про місце реєстрації, котра збігається із відміткою про місце реєстрації спадкодавця. Заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті та визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Представник відповідача Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився надіславши на адресу суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести без представника сільської ради та рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 48 т.2).

Третя особа - ОСОБА_3 просив його позов задовольнити, адже вважає, що саме він прийняв спадщину, оскільки доглядав за мамою та проживав з нею до її смерті.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Байдак В.П. просила суд прийняти рішення відповідно як за законом так і по совісті. Вважає, що позивач ОСОБА_1 спадщину не прийняла. Під час судових дебатів послалась на ту обставину, що в заповіті спадкодавця існує багато помилок, втім це не є предметом розгляду. Акцентувала увагу на тому, що хоча спадкодавець ОСОБА_6 та спадкоємець ОСОБА_1 зареєстровані за одною адресою, однак проживали в різних домогосподарствах (два різні особові рахунки).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позиції учасників процесу та пояснення свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Висновок про те, що спадкодавець ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_3 протягом певного періоду у часі, а також те, що останній прийняв спадщину після смерті своєї матері, суд мотивує наступним чином.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданим 07.07.2008 р. Літинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області, ОСОБА_6 ( баба позивача та мама третьої особи) померла ІНФОРМАЦІЯ_11 р., актовий запис № 12 (а.с. 7 т.1).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим 07.07.1963 р. сільською радою с. Літинка Літинського району Вінницької області, встановлюється, що батьками ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 177 т.1). Витягом з державного реєстру актів цивільного стану за № 0 від 20.06.20147 р. пояснюється зміна прізвища спадкодавця із «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6» (а.с. 178 т.1).

Довідкою управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації за № 2668 від 31.05.2017 р. зазначається, що ОСОБА_3 перебував на обліку та отримував допомогу по догляду за інвалідом І групи - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.09.2003 р. по ІНФОРМАЦІЯ_11 р. (а.с. 183 т.1).

З довідки за № 2327 від 01.08.2016 р. виданої виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_6 з 15.09.2003 р. по 19.05.2008 р. в будинковолодінні сина ОСОБА_3 (а.с. 181 т.1).

Одночасно факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6, а також догляду за останньою підтвердили свідки допитані у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_9 (жителька с. Яблунівка Літинського району Вінницької області), впевнено ствердила суду, що знає сина ОСОБА_6- ОСОБА_3, та онуку ОСОБА_6 - ОСОБА_1 Свідчила суду, що з 2003 р. ОСОБА_6 проживала у свого сина в м. Вінниці біля 5 років. ОСОБА_3 разом з братом часом привозили маму в село, вона була там день, після чого її забирали назад у Вінницю. Заперечила проти тієї обставини, що ОСОБА_1 проживала в одній хаті разом з ОСОБА_6, та вказала, що вони проживали в різних хатах.

Свідок ОСОБА_10 (жителька с. с. Яблунівка Літинського району Вінницької області), також підтвердила, що ОСОБА_6 з 2003 р. по 2008 р. проживала у свого сина у м. Вінниця. Також повідомила, що за 4 дні до смерті ОСОБА_6 її син привіз її у с. Яблунівка, де вона померла та де її було поховано. Заперечила ту обставину, що ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем, адже ОСОБА_1 навчалась у навчальному закладі, а баба ОСОБА_6 жила окремо. Також свідок повідомила, що навідувалась разом зі своїм чоловіком до ОСОБА_6 коли та проживала у м. Вінниці у свого сина.

Свідок ОСОБА_11 ( житель АДРЕСА_7), підтвердив, що мати ОСОБА_3 дійсно проживала разом зі своїм сином.

Свідок ОСОБА_12 ( житель АДРЕСА_8), повідомив суду, що проживає по сусідству із ОСОБА_3 Підтвердив, що з 2003 по 2008 р. разом з ОСОБА_3 проживала його мати ОСОБА_6, котра хворіла, та останній доглядав за нею, іноді вивозив її в село, також ОСОБА_3 не працював, оскільки отримував допомогу по догляду за інвалідом - своєї матір'ю ОСОБА_6

За змістом пункту 3. 22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», № 24-753/0/4-13, від 16.05.2013 р, щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно довідки за № 178 від 20.10.2015 р. ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_9 (а.с. 12 т.1).

Відповідно до паспорту ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, Серії НОМЕР_5,виданого 18.01.2002 р. Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, ОСОБА_3 з 29.01.2002 р. зареєстрований за адресою АДРЕСА_10 (а.с. 173 т.1).

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином беручи до уваги показання учасників процесуальної дії, покази свідків та матеріали цивільної справи, в сукупності дозволяють стверджувати, що заявник ОСОБА_3 спільно проживав із ОСОБА_6 хоча мали не тотожні адреси реєстрації, (а стороною позивача не доведено протилежного), відтак заява ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем підлягає до задоволення.

Щодо позову ОСОБА_1 до Літинецької сільської ради Літинського Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай).

Суд вважає, що відсутні підстави вважати позивача такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6. Наведений висновок мотивований наступним чином.

Першочерговим є вирішення питання про виникнення у спадкоємця права на спадщину.

Так, згідно заповіту від 01.09.2007 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповіла ОСОБА_13 (а.с. 10 т.1).

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6, виданим 29.10.2011 р. виконавчим комітетом Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області пояснюється зміна прізвища позивача із «ОСОБА_13» на «ОСОБА_13» (а.с. 9 т.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданим 07.07.2008 р. Літинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області, ОСОБА_6 (баба позивача та мама третьої особи) померла ІНФОРМАЦІЯ_11 р., актовий запис № 12 (а.с. 7 т.1).

Позивач вважає, що прийняла спадщину, оскільки на день смерті баби постійно проживала з нею та була з нею зареєстрована, посилаючись на довідку виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 р., котра свідчить про те, що спадкодавець ОСОБА_6 та спадкоємець ОСОБА_1 проживали та були зареєстровані в одному будинку за адресою АДРЕСА_4, до дня смерті спадкодавця, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 р. (а.с. 14 т.1).

Згідно паспорту позивача ОСОБА_1, серії НОМЕР_7, виданим 06.02.2012 р. Літинським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрованим місцем проживання позивача з 07.12.2007 р. значиться АДРЕСА_4 (а.с. 5 т.1).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилами статі 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 3 і 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що являється спадкоємцем за заповітом майна померлої ОСОБА_6, адже після відкриття спадщини вона прийняла її в порядку визначеному частиною 3 статті 1268 ЦК України, оскільки з матеріалів справи судом першої інстанції при ухваленні рішення 09.12.2015 р. встановлено що позивач, постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявила про відмову від неї (а.с. 27 т.1) та підтверджується довідкою Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 179 від 20.10.2015 року (а.с. 14 т.1).

Втім в судовому засіданні, беручи до уваги твердження третьої особи - ОСОБА_3, надані ним докази та показання свідків наведені порядком вище, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 проживала у с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області (періодично здійснювала одноденні візити у с. Яблунівка Літинського району Вінницької області де і померла згодом) з 2003 р. по 2008 р. де догляд за нею здійснював її син - ОСОБА_3 Одночасно свідки у судовому засіданні, перебуваючи під присягою, заперечили факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Натомість позиція позивача аргументована лише спільною адресою реєстрації разом із спадкодавцем.

Однак наведена позиція спростовується показаннями свідків, котрі у судовому засіданні вказали на ту обставину, що по АДРЕСА_11 Вказані твердження підтверджуються випискою з по господарської книги домогосподарства за адресою АДРЕСА_12 головою двору зазначено ОСОБА_6, інші члени домогосподарства відсутні (а.с. 41 т.1). З виписки з по господарської книги домогосподарства за адресою АДРЕСА_13, де головою двору зазначено ОСОБА_14, а ОСОБА_13 його дочка (а.с. 42 т.1). Тобто, хоча домогосподарства розташовані за одною адресою, втім за своєю суттю, це є двома різними домогосподарствами.

Таким чином суд не знаходить достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 після відкриття спадщини прийняла її в порядку визначеному ч.3 статті 1268 ЦК України, оскільки при розгляді справи у суді встановлено, що позивач постійно НЕ ПРОЖИВАЛА зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268 - 1269 Цивільного кодексу України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як передбачено ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.(Позиція суду відносно обставини спільного проживання разом зі спадкодавцем була сформована при розгляді справи та була наведена порядком вище).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона могла прийняти спадщину лише подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України , часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вже було встановлено раніше, спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 р.

19.11.2014 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою щодо оформлення спадщини до Літинської державної нотаріальної контори.

Листами від 07.11.2014 р. і від 22.11.2014 р. позивачу надавалось детальне роз'яснення щодо спадкування майна померлої ОСОБА_6 (а.с. 17,18 т.1).

22.11.2014 р. надано відповідь за № 1874/02-17, згідно якої спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 р. ОСОБА_6 в Літинській державній нотаріальній конторі не заведена. Державний нотаріус вказав, що для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини та вказав, що спадщину ОСОБА_1 мала прийняти протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини. Одночасно нотаріус зазначила, що в посвідчувальному написі секретаря виконавчого комітету Літинецької сільської ради на заповіті ОСОБА_1 не зазначена дата його вчинення. В зв'язку з невідповідністю заповіту вимогам законодавства нотаріус не прийняла заповіт для оформлення спадщини, роз'яснивши спадкоємцю про те, що свідоцтво на спадщину за заповітом можна отримати за наявності всіх відповідних документів (а. с. 17 т.1).

Суд вважає, що ОСОБА_1 звертаючись 18.11.2015 р. до суду про визнання права на земельну частку (пай) знала, що пустила строк необхідний для прийняття спадщини і її метою було поспішне визнання за нею права на земельнеу частку (пай) упускаючи необхідність доведення прийняття спадщини, на що суд ухвалив рішення у порушення ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, оскільки належним чином не з'ясував кола спадкоємців ОСОБА_6 не перевірив, чи прийняла ОСОБА_1 спадщину після її смерті в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, чи проживала позивач зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, або чи своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що узгоджується з позицією колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладені в ухвалі від 05.04.2017 р. (а.с. 141-143 т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Стаття 1261 вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З огляду на наведене вбачається висновок, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину за заповітом по причині пропуску строку необхідного для прийняття спадщини. Вказане підтверджується також матеріалами спадкової до майна померлої ОСОБА_6 ( т1 а.с. 216 зв.бік).У свою чергу спадщина була прийнята сином спадкодавця ОСОБА_3, котрий проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 до Літинецької сільської ради Літинського Вінницької області про видання права на земельну частку (пай) слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання права на земельну частку (пай) за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

За ОСОБА_6 рахується земельна частка (пай) за АДРЕСА_14, що вбачається із довідки № 180 від 20.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а. с. 13 т.1).

Відділ Держземагентства у Літинському районі 05.11.2014 року видав довідку № 01-1-20/1172 про те, що згідно книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Літинецькій сільській раді ОСОБА_6 отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_8

Відповідно до п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 06 квітня 2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України.

У випадку, коли перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців не може бути оформлено в нотаріальному порядку, спадкоємець може вимагати визнання права власності на землю в судовому порядку (відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.)

Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Оскільки ОСОБА_6 було видано сертифікат на земельну частку (пай), а за позивачем ОСОБА_1 вже визнавалось право на зазначений пай, втім в судовому засіданні доведено, що належним спадкоємцем є саме ОСОБА_3, тому саме ОСОБА_3 вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отримати свідоцтва про право власності на землю.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору(а.с. 165-166 т.1), розмір судових витрат, понесених ОСОБА_3, складає 1280 гривень, а тому з ОСОБА_1, та Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області на користь ОСОБА_6 слід солідарно стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 16, 1216,1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 197, 213-215 ЦПК України, беручи до уваги правові положення викладені у Постанові Верховного Суду України, "Про судову практику у справах про спадкування", № 7 від 30.05.2008 р., листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., розділом 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5, від 22.02.2012 р., суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай), відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 р., на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_12 р.

Визнати за ОСОБА_3 право на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВАТ Поділля, розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 (паспорт серії НОМЕР_9, виданий 06 лютого 2012 р. Літинським РВ УМВС України у Вінницькій області, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_9) та Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (22342, вул. Жовтнева. 13, с. Літинка району Вінницької області) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 (паспорт серії НОМЕР_5, виданий 18.01.2002 р. Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, ІПН НОМЕР_2, проживаючого за адресою АДРЕСА_15) 1290 (одну тисячу двісті дев'яносто) грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.