Справа № 6-78/11 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/783/4271/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Мікуш Ю.Р.

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар: Бохонко Е.Р.

З участю представника боржника ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 квітня 2011 року у справі за поданням начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею своїх зобовязань по виконавчому листі №2-1741/2009, виданого Шевченківським районним судом м.Львова від 29.04.2010 року.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2 Вважає її незаконною та необгунтованою, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі посилається на норми законодавства, які передбачають право на свободу пересування та вільний самостійний виїзд за межі України. Вказує, що при вирішенні питання про тимчасове обмеження вказаного конституційного права, державний виконавець зобовязаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження боржника у праві. Подання державного виконавця повинно відповідати вимогам, що визначені листом Міністерства юстиції України щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладені на них рішеннями судів, а саме: ухилення боржника від виконання своїх обовязків повинно бути обгрунтовано та проведено достатньо заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» у повній мірі з додаванням копій документів виконавчого провадження.

Покликається на те, що, всупереч правовим нормам, державний виконавець не довів до відома боржника про відкриття виконавчого провадження, не надіслав відповідну постанову та іншу кореспонденцію, тому апелянт не знала про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити висновок, чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні. Крім цього, апелянт наголошує, що в поданні не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто, вважає, що наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, що є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 квітня 2011 року, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 по тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника в підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що начальник Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до сплати заборгованості в сумі 10248, 48 доларів США по виконавчому листу №2-1741/2009 виданого 29.04.2010 року Шевченківським районним судом м.Львова.

За приписами статті ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Згідно п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що боржник ухилявся від виконання свого зобовязання, оскільки відсутні докази отримання ним викликів про явку у Галицький відділ державної виконавчої служби ЛМУЮ та постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім цього, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобовязання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого листа.

За таких обставин, сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків.

Відповідно до наведеного, помилковим є висновок суду першої інстанції про ухилення боржника від виконання зобовязання, що стало підставою обмеження останнього у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п.3, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 квітня 2011 року скасувати, справу направити в суд першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_5