Справа № 592/5496/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці заяву позивача про притягнення до відповідальності відповідача за невиконання судового рішення шляхом ухвалення додаткового рішення чи в інший спосіб у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з указаною заявою, у якій просить суд притягнути до відповідальності ОСОБА_3 за невиконання судового рішення і накласти на нього штраф шляхом прийняття додаткового судового рішення або в інший передбачений законом спосіб. ОСОБА_2 заяву мотивувала тим, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.01.2017 року, яке набрало законної сили 09.03.2017 року було зобовязано ОСОБА_3 протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили здійснити письмове спростування поширеної ним інформації, яка визнана судом недостовірною шляхом надсилання листа на її домашню адресу. Проте ОСОБА_3 судового рішення в частині надсилання їй листа не виконав, і такого листа вона не отримувала. Позивач вважає, що невиконання ОСОБА_3 судового рішення є неповагою до неї та суду, а тому вважає що на ОСОБА_3 за невиконання судового рішення слід накласти штраф, що на її думку в подальшому не звільнятиме від виконання судового рішення.

В судове засідання сторони у справі не зявились, не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. Їх присутність не є обовязковою.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача,виходячи з таких мотивів.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.01.2017 у цивільній справі № 592/5496/16-ц, провадження № 2/588/8/17 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яке було залишено без змінухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09.03.2017 року позовні вимоги були задоволено частково, було визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність ОСОБА_2, інформацію, яка поширена ОСОБА_3, зобовязано ОСОБА_3 протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили здійснити письмове спростування поширеної ним інформації, яка визнана судом недостовірною та такою, що порушує честь та гідність ОСОБА_2, шляхом надсилання листа на її імя за адресою: вул. Хвойна, 34, місто Суми, 40010.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Указана норма процесуального закону передбачає вичерпний перелік підстав для ухвалення судом додаткового рішення.

Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та зміст ухваленого Тростянецьким районним судом Сумської області рішення від 20.01.2017, суд дійшов висновку, що підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі, які передбачені пунктами 1-4 частини 2 статті 220 ЦПК України відсутні, оскільки судом ухвалено рішення з приводу всіх заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, підстави для допуску рішення суду до негайного виконання були відсутні, питання про розподіл судових витрат також вирішено.

Позивач у поданій заяві (клопотанні) просила притягнути відповідача до відповідальності за невиконання судового рішення, посилаючись на вимоги статті 279 ЦПК України, яка визначає правила підсудності заяв про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Натомість стаття 279 ЦК України, а не ЦПК України, передбачає, що якщо особа, яку суд зобов'язав вчинити відповідні дії для усунення порушення особистого немайнового права, ухиляється від виконання судового рішення, на неї може бути накладено штраф відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Однак чинний Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає жодних штрафних санкцій, їх розміру, порядку застосування чи інших заходів процесуального примусу за невиконання рішення суду.

Суд, як і будь-який орган державної влади, відповідно до статті 19 Конституції України може діяти лише у порядку та у спосіб визначений законом і відповідно у контексті поставленого заявником питання у спосіб та у порядку визначеному ЦПК України.

Оскільки чинний ЦПК України не передбачає процедуру застосування штрафу до особи, яка ухиляється від виконання судового рішення, та його розмір, тому підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 в інший, ніж шляхом ухвалення додаткового рішення спосіб, відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 2 статті 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

За змістом статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» судові рішення підлягають примусовому виконання на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Матеріали цивільної справи не містять заяви ОСОБА_2 про видачу їй виконавчого листа на підставі рішення Тростянецького районного суду від 20.01.2017 року, який міг би бути підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у цій справі.

У свою чергу Закон України «Про виконавче провадження» передбачає право державного виконавця, а не суд, винести постанову про накладення штрафу у визначеному розмірі у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії.

Отже, у заяві ОСОБА_2 порушує питання щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_3 за невиконання судового рішення, що як вбачається з вищевказаних норм віднесено до компетенції органів державної виконавчої служби, які здійснюють примусове виконання рішення на підставі виконавчих документів, а не до компетенції суду у справах цивільної юрисдикції.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про притягнення до відповідальності відповідача шляхом ухвалення додаткового рішення чи в інший спосіб слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 14, 209, 220 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя М.В.Щербаченко