12.07.2017 Єдиний унікальний № 371/735/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 460 /17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Терновенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Кипячківської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області 08 червня 2017 року із вказаним позовом звернулися позивачі та просили суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони є племінниками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та єдиними спадкоємцями за законом, що прийняли його спадщину. Однак державний нотаріус Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки померлий не мав правовстановлюючого документу на нього.

У судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Кипячківської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Коломієць С.П. просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 03 квітня 2014 року виконавчим комітетом Кипячківської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 4 (а.с. 18).

Позивачі доводяться племінниками померлому ОСОБА_4, що підтверджується:

-свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 від 10 грудня 1980 року, із якого вбачається, що її батьком був ОСОБА_6 (а.с.13);

-свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 від 10 лютого 1923 року, із якого вбачається, що його батьком був ОСОБА_7 (а.с.12);

-свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серія НОМЕР_6 від 29 березня 1982 року, свідоцтва (повторного) про народження ОСОБА_6 серія НОМЕР_7 від 23 червня 1988 року, записом акту про народження ОСОБА_4 № 17 від серпня 1960 року, із яких вбачається, що їх батьком був ОСОБА_8 (а.с.10, 11, 34).

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачі є племінниками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

Спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Таким чином, позивачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 п'ятої черги за законом.

Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач ОСОБА_1 18 липня 2014 року звернулася до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини померлого дядька ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2 02 вересня 2014 року звернувся до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини померлого дядька ОСОБА_4.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_4 є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України).

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Кипячківської сільської ради Миронівського району Київської області від 11 травня 2017 року № 121, згідно запису в погосподарських книгах виконкому сільської ради в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали, зокрема, з 1971-1973 рр., з 1974-1885 рр., з 1991 р. ОСОБА_9 як син по відношенню до голови двору ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2), з 1996 р. як син голови двору ОСОБА_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3) та проживав у даному будинку до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Кипячківської сільської ради Миронівського району Київської області від 06 червня 2017 року №157, згідно запису в по господарській книзі у користуванні ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка площею 0,25 га за призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно.

Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки.

Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Отже, запис померлого ОСОБА_4 в книгах погосподарського обліку в якості володільця домоволодіння АДРЕСА_1 підтверджує факт належності спірного будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами саме йому.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець ОСОБА_4 втратив право власності на вказану нерухомість.

Виникнення у спадкоємців права на спадщину зумовлює його входження до складу спадщини після смерті спадкодавця.

Позивачі звернулися за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом їх права на отримання в порядку спадкування права власності на спірний будинок (а.с. 21, 23).

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

Відповідно до копії спадкової справи померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, позивачі є єдиними спадкоємцями за законом, які в строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняли його спадщину.

Інша спадкоємиця - ОСОБА_11 відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1.

Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивачі відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1265, та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України набули право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1265, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57 - 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

3.Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

4.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук