У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Маслак Наталія Володимирівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2007 року ОСОБА_5 уклав із ним кредитний договір, за умовами якого отримав кредитні кошти у розмірі 2 644 тис. доларів США на строк до 25 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 9 червня 2008 року між банком, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок літ. В-5 по АДРЕСА_1 в якому розташовано 123 квартири, що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2008 року.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки визнано недійсним, а рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року це рішення скасовано, у позові ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. За цей час квартира НОМЕР_1 у будинку за вищевказаною адресою, яка також є предметом іпотеки, без дозволу банку була відчужена кілька разів і 28 грудня 2011 року її придбали ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку він та відповідачі, до яких перейшли права та обов'язки іпотекодавця, незважаючи на вимоги та судові рішення про її стягнення, не погасили.

Ураховуючи викладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 у розмірі 3 664 801 доларів 99 центів США та пені у розмірі 23 800 945 грн 13 коп.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2 серпня 2016 року позов публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26грудня 2007 року № 20 позичальника ОСОБА_5 у розмірі 3 664 801 доларів 99 центівСША, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 2 382 796 доларів 72 центи США; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 1 282 005 доларів 27 центів США та 23 800 945 грн 13 коп. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, що розташована у будинку АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2011 року.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири НОМЕР_1, що розташована у будинку АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, провести шляхом надання публічному акціонерному товариству акціонерному банку «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 426 400 грн з наданням банку всіх повноважень продавця, в тому числіправа отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу 28 грудня 2011 року, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору купівлі-продажу від 28 грудня 2011 року, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира на час укладення договору іпотеки від 9 червня 2008 року була частиною предмета іпотеки, а саме житлового будинку і на даний час належить відповідачам на праві спільної часткової власності та стала самостійним об'єктом нерухомого майна, не змінивши при цьому свого статусу за договором іпотеки. Внаслідок невиконання ОСОБА_5 кредитних зобов'язань у банка виникло право звернення стягнення на спірну квартиру як на предмет іпотеки, вартість якої відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмету іпотеки від 9 лютого 2016 року становить 426 400 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк», виходив із того, що спірна квартира дійсно обтяжена іпотекою, оскільки є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, який є предметом іпотеки, однак за договором іпотеки від 9 червня 2008 року предметом іпотеки визначено не окремі квартири, а будинок у цілому. При цьому позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що предмет іпотеки на час укладення договору іпотеки був об'єктом завершеного будівництва, введено до експлуатації у встановленому законом порядку та докази, які б встановлювали співвідношення предмету іпотеки зі спірною квартирою, що є його частиною, вартості предмета іпотеки (будинку) з вартістю спірної квартири, внаслідок чого судпозбавлений можливості правильно вирішити спір.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» і ОСОБА_5укладено кредитний договір, за умовамиякого останній отримав кредит у розмірі 2 млн 644 тис. доларів США на строкдо 25 грудня 2012 року зісплатою процентів за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань перед банком 9 червня 2008 року між банком, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є багатоквартирний житловий будинок літ. В-5 по АДРЕСА_1 загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м, усього на 123 квартири, що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2008 року. Відомості про іпотеку нотаріусом внесено до Державного реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 рокупозов ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задоволено. Договір іпотеки від 9 червня 2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек.

ОСОБА_5 належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягнуто на користь банку 1 млн 664 тис. 543 грн 02 коп. та 2 млн 630 тис. 252 долари 33 центи США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року. Рішення суду не виконано.

У період чинності зазначеного рішення та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек квартиру АДРЕСА_1 відчужено ОСОБА_3 та ОСОБА_4за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року заочне судове рішення від 9 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним, реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлено.

Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки.

Пунктом 3.1.6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, ефективним відновленням прав кредитора є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї із умов надання (отримання) кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При цьому апеляційний суд не виконав вимоги, зазначені в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 23 вересня 2015 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки. Проте апеляційний суд таких висновків не виконав.

Не врахувавши зазначених норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо співмірності заявлених ним вимог та наданим ним доказам щодо порушення його прав, не врахував звіт про оцінку майна від 9 лютого 2016 року та фактично звільнив від відповідальності іпотекодавців, не вирішивши спір між сторонами.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, зазначених вимог закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не врахував порушення прав кредитора, які підлягають захисту та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик