АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеус А.М.

при секретарі: Станішевській Б.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Наталя Сергіївна про визнання договорів недійсними та скасування записів про право власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову задоволено.

В рамках вжиття заходів забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, який належить на праві власності ОСОБА_2

Заборонено вчиняти будь-які дії з житловим будинком по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, який належить на праві власності ОСОБА_2, а також із земельною ділянкою, на якій він розміщений.

Справа № 756/12401/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11200/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду без змін.

Третя особа ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_5 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається що у вересні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н.С. про визнання договорів недійсними, та скасування записів про право власності.

Також представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які дії із вказаним житловим будинком.

Свою вимогу позивач обґрунтовував тим, що він є власником 63/100 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, проте частина

будівель були незаконним шляхом виділені з цього будинковолодіння без відома та згоди його співвласників та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на невідому позивачу особу, а потім подаровані відповідачу. Позивач зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин та дійшов висновку про те, що право власності на цей об'єкт нерухомого майна зареєстровано саме за відповідачем і це дає змогу зацікавленим особам відчужити його без відома позивача, зруйнувати або перебудувати його, що може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір про право власності на вказане майно.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач у своєму позові оспорює право власності відповідача на нерухоме майно, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно та заборона його відчуження є співмірним із заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційні скарги позивача та відповідача необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: