№ 207/1880/16-ц
№ 2/207/108/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року Багійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Сьома Дніпропетровська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду, позивачі в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що в 1958 році їх бабусі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 побудували житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. У вказаному домоволодінні вони мешкали разом (тому що не мали власних родин та дітей) до їхньої смерті.

Їхня спорідненість з бабусями підтверджується наступним: ОСОБА_5 народилась 14 листопада 1907 року в с. Камянське (нині м. Дніпродзержинськ) та згідно метричної книги її батьками значаться ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_8. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, вона народилась 15.01.1914 року в с. Тритузне Дніпродзержинського району Дніпропетровської області та її батьками значаться ОСОБА_7 та ОСОБА_9. ОСОБА_10 помер 05 травня 1977 року. У ОСОБА_10 16 липня 1947 року народилась донька їхня мати ОСОБА_10 (у шлюбі - ОСОБА_4) ОСОБА_11. 06 квітня 1968 року вона одружилась з їхнім батьком і взяла прізвище «Мерзленко», а померла 12 грудня 2009 року. У батьків народилися діти: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У них ще був брат дідусь позивачів по матері ОСОБА_10, який народився 06.02.1910 року в м.Дніпродзержинську, і його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_13.

У ОСОБА_10К 16 липня 1947 року народилась донька мати позивачів ОСОБА_10 (у шлюбі ОСОБА_4) ОСОБА_11. 06 квітня 1968 року вона вийшла заміж та їй було привласнено прізвище чоловіка «Мерзленко».

Так, в 1968 році їхні батьки одружились, а в 1969 році у звязку з тим, що їм не було де мешкати, вони оселились поряд з батьком в будинку №1 по вул.Лінійній, де мешкали їхні бабусі Мотрена та Ганна. Згодом в цьому ж будинку народились всі їхні діти і вони мешкали однією родиною. У звязку з тим, що в їхній родині було багато дітей, грошей їм не вистачало і бабусі допомагали їхній родині, потім мати почала хворіти і стала потребувати допомоги та утримання. Їхні бабусі з 1977 року фактично утримували їхню матір.

ОСОБА_5 померла 13 січня 1987 року, а через 6 років - 09 липня 1993 року померла ОСОБА_6.

Після їх смерті позивачі зі своїми батьками продовжували мешкати там, а тому відповідно до ст.549 ЦК УРСР їхня матір фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, а потім ОСОБА_6

Спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було, а тому спадщину прийняла тільки їх мати, мешкаючи разом з померлими на день їх смерті, прийнявши предмети домашнього вжитку та прийнявши тягар утримання домоволодіння, саме тоді, коли інші спадкоємці цієї спадщини не прийняли.

За життя ОСОБА_14 не мала змоги оформити свої спадкові права, у звязку з тим, що не існувало законодавчо встановленої процедури щодо узаконення самовільно побудованих будівель. Така позиція підтверджується положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р., яка була виключена з цієї постанови тільки в 1998 році - вже після смерті бабусь. Крім того, Цивільним кодексом УРСР не передбачалось визнання спадщини відумерлою.

Їхня мати - ОСОБА_14 померла 12 грудня 2009 року.

Після її смерті вони прийняли спадщину (ОСОБА_1 3/4 частини, а ОСОБА_2 1/4 частини), отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. В такому співвідношенні вони просять і зараз визнати за ними право власності на зазначене домоволодіння.

Відповідачі від своїх спадкових прав відмовились на користь позивачки ОСОБА_1, про що ними були написані відповідні заяви в нотаріальній конторі.

Згідно листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 60 від 29.01.2016 р. відсутні дані про реєстрацію права власності на житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську, а згідно листа № 320 від 14.04.2016 р. житловий будинок № 1 по вулиці Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області не відноситься до категорії самочинного будівництва, у звязку з чим, вони позбавлені можливості оформити та зареєструвати свої спадкові права інакше, ніж у судовому порядку.

Згідно технічного паспорту від 15.04.2016 р. домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинску Дніпропетровської області складається з: житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житлова площа 13,0 кв.м, № 1 - водопровід.

На підставі зазначеного позивачі просили встановити факт прийняття спадщини, яка складається з домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, ОСОБА_14 після смерті ОСОБА_15, померлої 13.01.1987 року та ОСОБА_6, померлої 09.07.1993 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ. а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, яка померла 12.12.2009р.; визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/4 частину домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, яка померла 12.12.2009 р.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_16 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без участі її довірителя ОСОБА_3, позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані визнала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, просив справу розглядати з їх відсутністю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона знає родину ОСОБА_14 та ОСОБА_18 давно, її батьки та батьки сторін по справі товаришували, вони їздили у гості до родини ОСОБА_14 та ОСОБА_18 по вул. Лінійній №1 у м. Дніпродзержинську. Їй відомо, що позивачі проживають у даному будинку давно. Батьки позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_18 ховали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оскільки проживали з ними до самої їхньої смерті.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з родиною ОСОБА_14 та ОСОБА_18. В будинку № 1 по вул. Лінійній у м. Дніпродзержинську ОСОБА_20 та ОСОБА_18 проживали приблизно з 1969 року. Після її народження 1958 року, вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, її двір прямо виходив у двір № 1 по вул. Лінійній у м. Дніпродзержинську. ОСОБА_14 та ОСОБА_18 проживали в будинку разом зі своїми дітьми та бабусями ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до смерті бабусь, ховали бабусь також ОСОБА_14 та ОСОБА_18 Зараз будинком опікуються позивачі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених вимог. Кожна особа, що бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 31 ЦПК України відповідач вправі визнати позов протягом усього часу розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому приймає до уваги такі обставини.

Судом встановлено, що спадковим майном є домоволодіння № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ. а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 водопровід.

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (ар.с.21-23) житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську був збудований у 1958 році.

У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Власниками домоволодіння № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську згідно копії висновку про реєстрацію домоволодіння № 15 від 28 грудня 1949 року (ар.с.28), та копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (ар.с.21-23) є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які успадкували даний будинок після смерті 1933 року їх матері ОСОБА_9.

Факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в домоволодінні № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області підтверджується копією домової книги для прописки громадян (ар.с.25-27).

За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мали змоги оформити свої права, у звязку з тим, що не існувало законодавчо встановленої процедури щодо узаконення самовільно побудованих будівель. Така позиція підтверджується положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", яка була виключена з цієї постанови тільки в 1998 році - вже після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім того, Цивільним кодексом УРСР не передбачалось визнання спадщини відумерлою.

Згідно листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 60 від 29.01.2016 р. відсутні дані про реєстрацію права власності на житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську (ар.с15), а згідно листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 320 від 14.04.2016 р. (ар.с.16) житловий будинок № 1 по вулиці Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області відповідно до п.3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001р.№127 та зареєстрованої в Мінюсті України 10.07.2001р. за №582/5773 не відноситься до категорії самочинного будівництва, так як збудований до 05.08.1992року, у звязку з чим, через давність побудови та наявні документальні суперечки, позивачі позбавлені можливості оформити та зареєструвати свої спадкові права інакше, ніж у судовому порядку.

Спорідненість позивачів з бабусями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується наступним: згідно копії посвідки про народження А №2541419 (ар.с.96) та архівної довідки № С-12-2016 від 08.02.2016 року, виданої державним архівом Дніпропетровської області (ар.с.4) ОСОБА_5 народилась 14 листопада 1907 року в с. Камянське (нині м. Дніпродзержинськ) її батьками значаться ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_8. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, вона народилась 15.01.1914 року в с. Тритузне Дніпродзержинського району Дніпропетровської області та її батьками значаться ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (ар.с.5). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_10, він народився 06.02.1910 року в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області та його батьками значаться ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (ар.с.8).

У ОСОБА_10, 16 липня 1947 року народилась донька ОСОБА_21, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_21 де в графі батько зазначений ОСОБА_10, а в графі мати ОСОБА_22 (ар.с.10).

06.04.1968 року ОСОБА_21 уклала шлюб з ОСОБА_18 та змінила прізвище «Петрушенко» на «Мерзленко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження, зареєстрованого Дніпродзержинським міським РАЦС за актовим записом № 319 від 06.04.1968 року (ар.с.11).

У шлюбі ОСОБА_14 та ОСОБА_18 народилися діти: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.14) де в графі батько записаний ОСОБА_18, а в графі мати записана ОСОБА_14; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с. 94), де в графі батько записаний ОСОБА_18, а в графі мати записана ОСОБА_14; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.95) де в графі батько записаний ОСОБА_18, а в графі мати записана ОСОБА_14; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.93) де в графі батько записаний ОСОБА_18, а в графі мати записана ОСОБА_14.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла 13 січня 1987 року (ар.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла 09 липня 1993 року (ар.с.6).

05 травня 1977 року помер ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.9). Він відповідно до ст.530 ЦК УРСР, 1963 року був би спадкоємцем другої черги відносно ОСОБА_10 Мотрени та Ганни.

Спадкоємців першої черги у ОСОБА_10 Мотрени та Ганни не було, а тому якби ОСОБА_10 був би живий, він би прийняв спадщину, як їх брат - спадкоємець другої черги. За правом представлення частку свого батька (якби він був би живий, то прийняв би її самостійно), прийняла у спадок мати позивачів.

Відповідно до акту фактичного проживання № 271/21 від 12.09.2016 року виданого головою квартального комітету № 21 м.Дніпродзержинська ОСОБА_23 та засвідченого сусідами ОСОБА_24 та ОСОБА_25, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_7 проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8 з 06.06.1969 по 12.09.2009 року без реєстрації (ар.с.101).

Після смерті бабусь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мати позивачів ОСОБА_14, так як проживала у будинку, безпосередньо вступила в управління та володіння ним, таким чином фактично прийняла спадщину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини.

Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 5 Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що ОСОБА_5 померла 13 січня 1987 року, а ОСОБА_6 померла 09 липня 1993 року відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати ЦК УРСР (редакції 1963 року) Згідно вимог ст. 524 ЦК УРСР(редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено показаннями свідків у судовому засіданні, ОСОБА_14 мешкала за адресою: буд. № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську з 06.06.1969 по 12.09.2009 року. Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мати позивачів ОСОБА_14 фактично прийняла спадщину в порядку передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, продовжувала мешкати в зазначеному домоволодінні, проте свої права на нього не оформила.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу).

Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи встановлені вище обставини та вимоги закону, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт прийняття ОСОБА_14 спадщини після ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині встановлення факту прийняття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_14 померла 12 грудня 2009 року (ар.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_18 помер 31 грудня 2012 року (ар.с.12).

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №87/2010 заведеної в Другій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі спадкодавця ОСОБА_14, померлої 12 грудня 2009, з заявою про прийняття спадщини ніхто окрім позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не звертався, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_14 видане ОСОБА_1 3/4 частини, та ОСОБА_2 1/4частини. Відповідачі від своїх спадкових прав відмовились на користь позивачки ОСОБА_1, про що ними були написані відповідні заяви в нотаріальній конторі (ар.с.52-70).

Українська правова система визначає спадкування як універсальне правонаступництво. Тобто, спадщину можна або прийняти повністю, або відмовитися від неї взагалі. Не допускається прийняття або відмова від спадщини з умовою чи з застереженням. Прийняти або не прийняти спадщину це право, а не обовязок спадкоємця.

Таким чином позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнявши спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_14 на квартиру, прийняли спадщину і на все інше майно покійної матері.

Згідно технічного паспорту від 15.04.2016 р. домоволодіння №1 1 по вул.Лінійній в м.Дніпродзержинску Дніпропетровської області складається з: житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 - водопровід (ар.с.18-20).

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Заперечень проти позову відповідачами не надано, тому доводи позивачів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 209, 212-215, 218, 292,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_12, ОСОБА_4, третя особа: Сьома Дніпропетровська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння, задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт прийняття спадщини, яка складається з домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, ОСОБА_14 після смерті ОСОБА_15, померлої 13.01.1987 року, та ОСОБА_6, померлої 09.07.1993 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 3/4 частини домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ. а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житлова площа 13,0 кв.м, № 1 - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, яка померла 12.12.2009 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/4 частину домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житлова площа 13,0 кв.м, № 1 - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, яка померла 12.12.2009 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Юрченко