Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2439/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 47 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бердичівської міської ради Житомирської області, ОСОБА_3, виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення, недійсним договору оренди землі, скасування реєстрації договору оренди та скасування реєстрації права власності,

за апеляційною скаргою Бердичівської міської ради Житомирської області на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом та з урахуванням неодноразового уточнення вимог просила визнати незаконним та скасувати рішення Бердичівської міської ради № 914 від 26 вересня 2014 року, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, скасувати реєстрацію договору оренди земельної ділянки та скасувати реєстрацію права власності на обєкт незавершеного будівництва та вирішити питання стосовно судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником незавершеного будівництва, розташованого по вул. Яблунева, 26 в м. Бердичеві. Даний обєкт розташований на неприватизованій земельній ділянці, площею 0,0599 га, кадастровий номер: :01:031:0221.

Рішенням Бердичівської міської ради № 914 від 26.09.2014 вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_3 вищевказаної земельної ділянки та передати її в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель комунальної власності на 3 роки. На підставі вказаного рішення 14 жовтня 2014 року між Бердичівською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди, який зареєстрований Реєстраційною службою Бердичівського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області.

Крім того, ОСОБА_3 неправомірно зареєстрував право власності на належний їй обєкт незавершеного будівництва, не дивлячись на те, що її право власності зареєстровано у встановленому порядку та нікому не передавалось.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Бердичівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі міська рада посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що кадастрові номери земельних ділянок різні, а саме, в рішенні міської ради та в договорі оренди земельної ділянки зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0339 площею 591 кв.м., а в позові та в договорі купівлі-продажу зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0221 площею 0,0599 га. Крім того, позивач мала звернутися в управління Держземагенства та зареєструвати старий кадастровий номер земельної ділянки у реєстрі або у разі його зміни змінений. В порушення вимог п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 5 судом не було зясовано необхідності залучення до участі у справі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування для подання висновків на виконання своїх повноважень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленю із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до частин 1, 4 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 21.06.1990 р. № 331 ОСОБА_4 надано у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва земельну ділянку з земель міської забудови в м. Бердичеві по вул. Яблуневій, 26 (а.с. 21).

Відповідно договору про надання в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 12 липня 1990 року, який укладено між виконкомом Бердичівської міської ради та ОСОБА_4, останній передано вказану земельну ділянку (а.с. 22, 24).

На підставі дозволу від 19 грудня 1990 року ОСОБА_4 наданий дозвіл на здійснення будівельних робіт по будівництву індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями на земельній ділянці по вул. Яблуневій, 26 (а.с.26).

Згідно витягу з рішення Бердичівської міської ради від 25.02.2010 № 857 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації для складання державних актів на право власності на земельну ділянку та договорів оренди на землю громадянам міста (а.с. 148-149, 159-160). Вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:031:0221(а.с. 27).

Відповідно до довідки архівного відділу міської ради № 84/06-05 від 12.10.2016 рішення Бердичівської міської ради від 25.02.2010 № 857 не скасовано (а.с.157).

Як вбачається з довідки КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 269 від 16.02.2010 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, готовністю 7% за адресою: м. Бердичів, вул. Яблунева, 26, та згідно довідки Бердичівської обєднаної державної податкової інспекції Житомирської області № 42/10/1701 від 11.01.2010 власником земельної ділянки є ОСОБА_4 та заборгованості по земельному податку не має (а.с.61).

Маючи зареєстроване право власності, ОСОБА_4 відчужила за договором дарування від 06.03.2010 № 905, на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказаний обєкт незавершеного будівництва.

Згідно договору купівлі-продажу від 04 квітня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали у власність ОСОБА_7 незавершений будівництвом будинок № 26 по вул. Яблуневій в м. Бердичеві. Готовність незавершеного будівництвом будинку складає 7% (а.с.10).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2014 державну реєстрацію права власності на вищезазначене незавершене будівництво здійснено за ОСОБА_7 (а.с. 11).

Прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу змінено на «Новак» (а.с. 28).

Частина 4 статті 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Таким чином, у відповідності до вимог закону позивач набула право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок.

У відповідності до вимог частини 1 статті 120 ЗК України та частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно частини 2 статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом договору від 04.04.2014 є незавершений будівництвом будинок, який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,0599 га, кадастровий номер :01:031:0221 (а.с. 10).

Згідно частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Таким чином, позивач набула право власності на обєкт незавершеного будівництва та право користування земельною ділянкою у встановлений законом спосіб.

Крім того, позивач сплачувала земельний податок, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 47-48, 68, 83).

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу від 04.04.2014 питання приватизації, купівлі або довгострокової оренди земельної ділянки, на якій знаходиться майно, що відчужується, вирішується новим власником у порядку, передбаченому чинним законодавством (а.с.10).

Проте, позивач позбавлена можливості оформити та зареєструвати речові права на земельну ділянку, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бердичівської міської ради № 914 від 26.09.2014 ОСОБА_3 передано в оренду на 3 роки земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 591 кв.м., яка розташована по вул. Яблуневій, 26 в м. Бердичеві (а.с. 12).

Згідно пункту 40 вказаного рішення вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, кадастровий номер -:01:031:0339 (а.с.12).

Відповідно договору оренди землі від 14.10.2014 Бердичівська міська рада передала, а ОСОБА_3 прийняв в строкове платне користування спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки зареєстровано за відповідачем 08.11.2014 року (а.с.20, 143-144).

Згідно довідки № 15 від 13.01.2015 року будівництво спірного житлового будинку є незавершеним та має 11% готовності (а.с.141).

21.01.2015 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 11% за адресою: м. Бердичів, вул. Яблунева, буд. 26. (арк. 146).

З огляду на вищевикладене вбачається, що на момент надання відповідачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, розроблення такого проекту, його затвердження, укладання договору оренди землі, його реєстрації, реєстрації права власності за останнім права власності на обєкт незавершеного будівництва, позивач мала належним чином зареєстроване право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок та право користування земельною ділянкою.

Даний факт відповідачами не спростовано. Крім того, відповідачем ОСОБА_3 позов визнано.

Згідно положень статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, визнання ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права, свободу чи інтереси осіб, які беруть участь у справі.

Посилання апелянта щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки факту розбіжності кадастрових номерів земельної ділянки, відсутності даних про спірну земельну ділянку за кадастровим номером :01:031:0221 та щодо незясування необхідності залучення до участі у справі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування для подання висновків на виконання своїх повноважень є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно довідки відділу Держкомзему у м. Бердичеві від 05.03.2010 № 108 земельній ділянці за адресою: м. Бердичів, вул. Яблунева, 26, площею 0,0599 га, присвоєно кадастровий номер :01:031:0221 (а.с.27).

Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, окремі положення якого набрали чинності 07.08.2011 року, а в повному обсязі - 01.01.2013 року, тобто до моменту присвоєння вказаній земельній ділянці кадастрового номера :01:031:0221.

Таким чином, відсутність в Національній кадастровій системі відомостей про спірну земельну ділянку за кадастровим номером :01:031:0221 не є виною позивача та не може бути підставою для позбавлення її права власності на незавершений будівництвом житловий будинок та права користування земельною ділянкою під ним.

Крім того, позивач отримала право на користування спірною земельною ділянкою на умовах, встановлених для попередніх землекористувачів.

Відповідно до частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз вищевказаних норм передбачає наявність порушення прав позивача, а тому рішення Бердичівської міської ради № 914 від 26.09.2014 підлягає скасуванню, внаслідок чого припиняються правові підстави укладання договору оренди земельної ділянки від 14.10.2014 року, в результаті чого даний договір визнається недійсним та підлягає скасуванню його державна реєстрація.

Крім того, оскільки реєстрація права власності на незавершений будівництвом будинок, готовністю 11% було зареєстровано за відповідачем на підставі договору оренди земельної ділянки, що визнається недійсним, реєстрація такого права власності також підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та, враховуючи те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободу чи інтереси осіб, які беруть участь у справі, а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Посилання Бердичівської міської ради Житомирської області в своїй апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження та матеріалами справи не спростовуються.

Таким чином, у відповідності до положень частини 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Бердичівської міської ради Житомирської області ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: