У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Житлово-комунального підприємства № 7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Житлово-комунального підприємства № 7 про визнання безпідставними нарахувань заборгованості та плати за утримання будинку та прибудинкової території, визнання відсутності договірних відносин, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Житлово-комунальне підприємство № 7 (далі - ЖКП № 7) звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що позивач є підприємством, яке надає послуги населенню, пов'язані з утриманням будинку та прибудинкових територій. Такі послуги надаються у межах та згідно з тарифом, затвердженим рішеннями Луцької міської ради.

Вказував, що відповідачі проживають за адресою: квартира АДРЕСА_1, та є споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надає ЖКП № 7.

Свої зобов'язання зі сплати коштів за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території не виконують, у зв'язку з чим станом на 01 травня 2016 року за ними утворилася заборгованість у розмірі 3 895 грн 72 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 272 грн 49 коп., а також інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 1 344 грн 49 коп., а всього 5 512 грн 70 коп.

Крім того, підприємство неодноразово пропонувало відповідачам укласти договір про реструктуризацію заборгованості, однак останні від даної пропозиції відмовились, договір з ЖКП № 7 не уклали.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачів вказану заборгованість.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ЖКП № 7 про визнання безпідставними нарахувань заборгованості та плати за утримання будинку та прибудинкової території, визнання відсутності договірних відносин, зобов'язання ЖКП №7 укласти типовий договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також зобов'язання ЖКП № 7 сформувати тариф на утримання будинку по вул. Загородній, 4 у м. Луцьку відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 і подати його на погодження органу місцевого самоврядування.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 25 листопада 2016 року позовні вимоги ЖКП № 7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно на користь ЖКП № 7 заборгованість за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у розмірі 3 895 грн 72 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 25 листопада 2016 року визнано неподаною та повернуто.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2017 року, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідачі проживають за адресою: квартира АДРЕСА_1, та є споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надає ЖКП № 7.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1−4 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Матеріали справи не містять доказів неналежного надання ЖКП № 7 послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а відповідно до ст. 64 ЖК України, повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність.

Зазначені висновки містяться у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2016 року, яке набрало чинності і не переглядалося в апеляційному порядку, а тому і не є предметом перегляду у касаційному порядку.

Тому обґрунтованість стягнення заборгованості не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції, а у вимозі за зустрічним позовом про безпідставність солідарної відповідальності боржників за комунальні послуги правильно відмовлено.

Укладення договору є взаємонаправленими діями його сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що ЖКП № 7 направляло ОСОБА_4 листа, у якому пропонувало укласти типовий договір (а. с. 26). Однак ОСОБА_4 зазначеного договору не підписав, але і не спростував тієї обставини, що користувався послугами ЖКП № 7.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів. Оскільки судом першої інстанції розглядався і зустрічний позов ОСОБА_4, у мотивувальній частині встановлено обставини за вказаним зустрічним позовом, досліджено докази та надано їм оцінку, однак у резолютивній частині відсутні висновки суду, тому судом обґрунтовано ухвалено додаткове рішення.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.