Ухвала іменем україни
05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, Київської обласної державної адміністрації, Національного університету біоресурсів і природокористування України, до Бучанської міської ради Київської області, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117, про визнання недійсними рішень, скасування рішень про державну реєстрацію та витребування земельних ділянок із незаконного володіння, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2016 року, ухвалуапеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Перший заступник прокурора Київської області у квітні 2015 року звернувся до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що Бучанською міською радою 02 вересня 2008 року прийнято рішення

№ 941-38-V, яким затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками площею 24 га

НДГ «Ворзель» НАУ в межах міста Буча (мікрорайон «Рокач»), припинено право постійного користування вказаної установи зазначеними ділянками, прийнято їх до земель запасу Бучанської міської ради та переведено до категорії земель житлової забудови. За рахунок указаних земель рішенням Бучанської міської ради від 21 жовтня 2010 № 2053/28-73-V передано у власність 111 громадян земельні ділянки площею по 0,1 га для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у м. Буча, на підставі якого відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області видано громадянам та одночасно зареєстровано державні акти на земельні ділянки. Також за рахунок земель НДГ «Ворзель» НАУ рішеннями Бучанської міської ради від 27 грудня 2012 року № № 1013/1-35-VI, 1013/2-35-VІ передано у власність 2 громадян земельні ділянки площею по 0,1 га для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у м. Буча, на підставі яких відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області видано громадянам та одночасно зареєстровано державні акти на земельні ділянки.

Позивач зазначав, що рішення Бучанської міської ради про припинення права постійного користування НДГ «Ворзель» НАУ земельними ділянками, передачі їх у власність громадян та видані на підставі цих рішень міської ради державні акти на право власності на земельні ділянки мають бути визнані судом недійсними, оскільки вирішення питання землекористування шляхом добровільної відмови від права користування державними землями не належало до компетенції НАУ, вирішення питання про припинення права на землі постійного користування навчального закладу державної форми власності не належало до компетенції Бучанської міської ради, а безпосередньо такі землі не могли бути передані до земель комунальної власності в силу приписів ст. ст. 84, 92 ЗК України. Також, на думку прокурора, вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земельних ділянок Бучанською міською радою здійснено без урахування містобудівної документації з порушенням вимог Законів України «Про планування і забудову територій» та «Про регулювання містобудівної діяльності».

З огляду на викладене, прокурор вважав, що рішення Бучанської міської ради Київської області від 02 вересня 2008 року № 941-38-V, від 21 жовтня 2010 року № 2053/28-73-V, від 27 грудня 2012 року № № 1013/1-35-VІ, 1013/2-35-VІ прийняті усупереч вимогам законодавства, у зв'язку з чим вони підлягають визнанню недійсними у судовому порядку. При цьому, оскільки порядок припинення права користування НДГ «Ворзель» НАУ земельними ділянками дотримано не було, прокурор вважав, що всі подальші рішення Бучанської міської ради Київській області стосовно відведення земельних ділянок є незаконними та підлягають визнанню недійсними. Оскільки право власності в подальшому на законних підставах не виникло, прокурор також вважав, що підлягають визнанню недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки.

Із даним позовом прокурор звернувся в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу управління державним майном, Київської обласної державної адміністрації, як органу, уповноваженого державою розпоряджатись оспорюваними земельними ділянками, а також в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України, як постійного землекористувача, право користування спірними землями якого припинено незаконно.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено та убачається з матеріалів справи, що Виконавчим комітетом Бучанської селищної ради Дослідній станції м'ясного тваринництва у 1993 році видано державний акт серії Б № 087488 на право користування землею площею 270 га для ведення сільського господарства на території Бучанської селищної ради Київської області (а. с. 31-35, т. 1).

Бучанською міською радою 02 вересня 2008 року прийнято рішення № 941-38-V, яким затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками площею 24 га НДГ «Ворзель» НАУ в межах м. Бучі (мікрорайон «Рокач»), припинено право постійного користування вказаної установи зазначеними ділянками, прийнято їх до земель запасу Бучанської міської ради та переведено до категорії земель житлової забудови (а. с. 36, т. 1).

За рахунок указаних земель рішенням Бучанської міської ради від 21 жовтня 2010 року № 2053/28-73-V передано у власність 111 громадян земельні ділянки площею по 0,1 га для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у м. Бучі, на підставі якого відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області видано громадянам та одночасно зареєстровано державні акти на земельні ділянки (а. с. 37-42, т. 1).

Рішеннями Бучанської міської ради від 27 грудня 2012 року № № 1013/1-35-VI, 1013/2-35-VІ передано у власність 2 громадян земельні ділянки площею по 0,1 га для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у м. Бучі, на підставі яких відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області видано громадянам та одночасно зареєстровано державні акти на земельні ділянки (а. с. 43-44, т. 1).

Особи, які отримали державні акти за оскаржуваними рішеннями Бучанської міської ради від 21 жовтня 2010 року та від 27 грудня 2012 року (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117), відчужили свої земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_4, про що на державних актах проставлені відмітки про реєстрацію права власності на земельні ділянки (перехід права власності до іншої особи) (а. с. 41-258, т. 2).

За інформацією відділу Держкомзему у м. Бучі, ОСОБА_4 об'єднала придбані земельні ділянки, в результаті чого сформовано 7 нових земельних ділянок загальною площею 11,2165 га. У подальшому ОСОБА_4 відчужила новостворені земельні ділянки шляхом укладення договорів купівлі-продажу з ОСОБА_118, який зареєстрував право власності у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єктів нерухомого майна № № 35004711, 35005591, 35006785, 35006156, 35008459, 35009070, 35009381 (а. с. 20-40, т. 2) та договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 29 квітня 2013 року, посвідченими приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С., зареєстрованими в реєстрі за № № 2398, 2399, 2400, 2401, 2402, 2403, 2404 (а. с. 6-12, т. 3).

Також судами встановлено, що листом від 05 листопада 2008 року № 38-9313 прокурором м. Ірпеня було висунуто вимогу Бучанському міському голові про надання до прокуратури м. Ірпеня у строк до 07 листопада 2008 року інформації про те, у кого в користуванні перебуває земельна ділянка загальною площею 24 га в м. Бучі у мікрорайоні «Рокач», яка рішенням двадцять четвертої сесії п'ятого скликання Бучанської міської Ради від 27 грудня 2007 року № 588-24-V прийнята до земель запасу Бучанської міської ради та дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо прийняття вказаної земельної ділянки; зазначити, чи надавалась вказана земельна ділянка в оренду, користування будь-яким фізичним або юридичних особам, якщо так, то зазначити кому саме (прізвище, ім'я, по батькові, назву юридичної особи, адресу), яким рішенням, із наданням належним чином завірених копій рішень з додатками (а. с. 92, т. 1).

07 листопада 2008 року Виконавчий комітет Бучанської міської ради надав відповідь № 04-08/2864 про те, що Бучанською міською радою прийнято рішення від 02 вересня 2008 року № 941-38-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками Навчально-дослідного господарства «Ворзель» НАУ переведення їх до категорії земель житлової забудови та передача їх до земель запасу Бучанської міської ради в межах м. Буча (мікрорайон «Рокач»). Бучанською міською радою не приймалось рішень щодо надання вищевказаних земельних ділянок в оренду чи в користування будь-яким фізичним або юридичним особам (а. с. 91, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що Бучанська міська рада Київської області надала до суду письмові заяви про застосування строку позовної давності (а. с. 68-82, т. 1, а. с. 32-33, 125-128, т. 3), позовні вимоги заявлено щодо визнання недійним рішення Бучанської міської ради від 02 вересня 2008 року лише у 2015 році, тобто через 7 років після його винесення, та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач звернувся з позовом для захисту порушеного права після спливу загальної позовної давності тривалістю у три роки та не просив визнати поважними причини її пропуску.

При цьому суд першої інстанції посилався на рішення Європейського суду з прав людини від 26 травня 2009 року № 3932/02, 22 «Бацаніна проти Росії», від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», п. 570, рішення від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 51, рішення від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», правові позиції Верховного суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс15, а також п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначав, що доводи першого заступника прокурора Київської області про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. ст. 13, 14, 19, 126, 129 Конституції України, ст. ст. 57-59, 64, 257, 261, 267, 268, 326, 330, 387, 388, 658 ЦК України, ст. ст. 39, 84, 92, 122, 142 ЗК України, ст. 63 Закону України «Про вищу освіту», Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», ст. ст. 3, 12 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 45, 57-59, 60, 64, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Разом із тим, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що про ухвалення Бучанською міською радою 02 вересня 2008 року рішення № 941-38-V, 21 жовтня 2010 року рішення № 2053/28-73-V, 27 грудня 2012 року рішень № № 1013/1-35-VI, 1013/2-35-VI, як позивачу, так і особам, в інтересах яких на даний час заявлені позовні вимоги (Кабінету Міністрів України, Київській обласній державній адміністрації, Національному університету біоресурсів і природокористування України) стало відомо в день їх ухвалення, апеляційний суд вважав, що частина вимог щодо визнання рішення від 02 вересня 2008 року № 941-38-V та від 21 жовтня 2010 року № 2053/28-73-V недійсними, не підлягає задоволенню за спливом позовної давності.

Оскільки рішення Бучанської міської ради від 02 вересня 2008 року № 941-38-У та від 21 жовтня 2010 року № 2053/28-73-V не підлягають скасуванню, то й наступні рішення, видані на підставі попередніх, за висновком апеляційного суду, не можуть бути визнані недійсними, а земельні ділянки не підлягають витребуванню у відповідача.

При цьому апеляційний суд вважав, що залучені за ініціативою прокурора до участі у справі треті особи мали б приймати учать у судовому розгляді як відповідачі, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються прав та інтересів зазначених осіб, а вимоги про визнання недійсними рішень Бучанської міської ради від 27 грудня 2012 року № № 1013/1-35-VI,

1013/2-35-VI не доведені відповідними доказами щодо знаходження земельних ділянок на праві власності у ОСОБА_83, ОСОБА_59 та відчуження ними земельних ділянок відповідачу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суди вирішили справу відповідно до закону, висновки, на яких ґрунтуються ухвалені судові рішення, відповідають фактичним обставинам та відповідним нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЗК України (далі за текстом - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до порядку, визначеного ч. ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, було встановлено до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2007 року Національним аграрним університетом ухвалено рішення про відмову від права користування земельною ділянкою, що перебувала в постійному користуванні підпорядкованого господарства, на корить Бучанської міської ради.

Повноваження щодо розпорядження землями в межах м. Бучі на вказаний час належали Бучанській міській раді відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України.

Посилаючись на правовий статус спірних земельних ділянок на час припинення правова користування НАУ, як земель державної власності, прокурор залишив поза увагою п. 12 Прикінцевих положень ЗК України та визначений ним порядок здійснення повноважень органами влади до розмежування земель державної і колективної власності та не врахував, що станом на 2008 рік таке розмежування ще не було проведене.

Відповідно до положень розділу XII Статуту НАУ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2002 року № 202, майно, закріплене за Університетом, належить йому на праві оперативного управління. Університет користується та розпоряджається зазначеним майном відповідно до законодавства і цього Статуту (п. 78). Питання вилучення земель, відведених у постійне користування Університету (в тому числі його навчально-дослідних господарств та дослідних станцій), вирішуються відповідно до Земельного кодексу України (п. 79).

Положень щодо заборони припинення права користування земельними ділянками у зв'язку із добровільною відмовою та необхідності погодження питань землекористування із Кабінетом Міністрів України чи з іншими центральними органами виконавчої влади Статутом не передбачалося.

Зазначаючи про порушення вимог ст. 84 ЗК України, прокурор не врахував, що оспорюваним ним рішенням Бучанської міської ради від 02 вересня 2008 року питання про передачу земельної ділянки, що перебуває у користуванні Національного аграрного університету, до земель комунальної власності не вирішувалося, оскільки, як зазначалося вище, станом на 2008 рік розмежування земель державної та комунальної власності проведено не було, а спірні земельні ділянки площею 24 га були зараховані до земель запасу Бучанської міської ради вже за наслідками припинення права землекористування.

Отже, Національний аграрний університет скористався свої правом добровільно відмовитись від користування спірними земельними ділянками, звернувшись із заявою до Бучанської міської ради, яка прийняла рішення про припинення права користування, про що повідомила органи державної влади (прокуратуру).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бучанської міської ради від 27 грудня 2007 року № 588-24-У вирішено прийняти до земель запасу Бучанської міської ради земельну ділянку загальною площею 24 га у м. Бучі у мікрорайоні «Рокач».

За змістом рішення Бучанської міської ради від 24 квітня 2008 року № 779-30-У вирішено рішення Бучанської міської ради від 27 грудня 2007 року № 588-24-У викласти в новій редакції, зокрема: 1) вилучити з користування НАУ земельну ділянку загальною площею 24 га до земель запасу Бучанської міської ради; 2) внести зміни до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1 тощо.

Про рішення від 27 грудня 2007 року зазначалося в наведеному вище листі прокурора м. Ірпеня від 05 листопада 2008 року № 38-9313 (про надання інформації про те, у кого перебуває в користуванні земельна ділянка загальною площею 24 га у м. Бучі у мікрорайоні «Рокач», яка рішенням двадцять четвертої сесії п'ятого скликання Бучанської міської ради від 27 грудня 2007 року № 588-24-V прийнята до земель запасу Бучанської міської ради).

Докази скасування у судовому порядку вказаних рішень органу місцевого самоврядування щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні. Не посилався на скасування зазначеного рішення органу місцевого самоврядування і прокурор в позовній заяві.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що стверджуванні прокурором порушення ст. ст. 39, 84, 92, 122, 142 ЗК України, ст. 63 Закону України «Про вищу освіту», Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», ст. ст. 3, 12 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не знайшли свого підтвердження під час вирішення справи.

Разом із тим колегія суддів вважає зайвим одночасне посилання апеляційним судом на пропуск позовної давності, оскільки у разі, коли право чи інтерес, на захист яких подано позов, не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки порушень права, на захист якого подано позов, судами не встановлено, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні, посилання на пропуск позовної давності як підстави відмови у позові є помилковим.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/WestAlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені під час вирішення справи судом обставини та застосовані правові норми, вбачається невідповідністьзаходу втручання держави в право власності відповідача (його правонаступників) критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Конституція України (ст. ст. 13, 14) визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Оскільки доказів незаконності вибуття спірних земельних ділянок з постійного користування НАУ та зарахування до земель запасу Бучанської міської ради судовим розглядом не встановлено, втручання у набуте відповідачем право власності на земельні ділянки щодо яких прокурором заявлено вимоги про повернення до державної власності, не можна вважати законним.

Погоджуючись з висновками апеляційного суду, що залучені за ініціативою прокурора до участі у справі треті особи мали б приймати учать у судовому розгляді як відповідачі, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються прав та інтересів зазначених осіб, колегія суддів одночасно вважає помилковими доводи касаційної скарги щодо необхідності залучення в якості відповідача нотаріуса, який посвідчував цивільно-правові угоди щодо спірних земельних ділянок, оскільки питання про цивільні права та обов'язки останнього, судом не вирішувалося.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов'язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що спір судами вирішено відповідно до зазначених норм процесуального закону, в межах вимог, що заявлені в позові прокурора та до визначеного кола відповідачів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене ухвалені касаційна скарга підлягає відхиленню а судові рішення залишенню без змін з урахуванням мотивів щодо застосування позовної давності.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення міського суду Київської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

С.О. Карпенко