Справа № 296/9607/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" вересня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського гарнізону, військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Житлової комісії Житомирського гарнізону, оформлене протоколом № 4 від 20.08.2015 року, про відмову позивачу та його сім`ї у забезпеченні постійним житлом без врахування черги на отримання житла в Житомирському гарнізоні на підставі рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2011 року, в зв`язку із відсутністю правових підстав.

Позов обґрунтовувався тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 21.12.2011 року, зобов`язано Міністерство оборони України надати позивачу житлове приміщення в м. Житомирі для постійного проживання з родиною у складі трьох осіб. Однак 20.08.2015 року на засіданні житлової комісії вирішено відмовити позивачу та його сім`ї у забезпеченні постійним житлом «без врахування черги на отримання житла в Житомирському гарнізоні, на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2011 року, в зв`язку із відсутністю правових підстав». Посилаючись на те, що вказане рішення житлової комісії заперечує конституційне право позивача на виконання судового рішення, що набрало законної сили, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Протокольною ухвалою суду від 02.03.2017 року до розгляду справи у якості співвідповідача у справі залучено військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідачі в судові засідання свого представника не направили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв та клопотань суду не подавали.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 житлове приміщення в місті Житомирі для постійного проживання з родиною в складі трьох осіб. Рішення набрало законної сили 21.12.2011 року (а.с. 44-46).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2013 року відмовлено у задоволенні заяви Міністерства оборони України про розстрочку виконання рішення суду від 17 листопада 2011 року (а.с. 24-25).

У січні 2014 року начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Грузинською Я.О. надано окреме доручення Північному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню, КЕВ м.Житомир та Житловій комісії Житомирського гарнізону щодо повторного розгляду питання та вжиття необхідних дій спрямованих на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2011 року (а.с. 26).

У червні 2015 року заступник Міністра оборони України Гусєв Ю.В. надав доручення начальнику Житомирського гарнізону повторно житловій комісії гарнізону розглянути питання щодо надання житла ОСОБА_1 відповідно до прийнятих судових рішень (а.с. 30).

20 серпня 2015 року Житловою комісією Житомирського гарнізону прийнято рішення, оформлене протоколом №4, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні житлового приміщення в місті Житомирі для постійного проживання з родиною в складі трьох осіб, без врахування черги на отримання житла в Житомирському гарнізоні на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2011 року, в зв`язку з відсутністю правових підстав (а.с. 114-116).

Зі змісту наявного в матеріалах справи протоколу № 4 від 20.08.2015 року вбачається, що підтавою для прийняття вказаного рішення Житловою комісією стало те, що "вказане рішення суду не містить жодних правових наслідків для житлової комісії Житомирського гарнізону та квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира в частині забезпечення майора запасу ОСОБА_1 та членів його сім"ї житловим приміщенням в м. Житомирі, без врахування черговості отримання житла в Житомирському гарнізоні" (а.с. 33).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд звертає увагу на насутпне.

Стаття 129-1 Основного Закону України (в редакції Закону № 1401-VIII від 02.06.2016) передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 51, 52 пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (No 40450/04, 15 жовтня 2009 р.) Європейського Суду з прав людини повторив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53).

При цьому, Європейський Суд звернув увагу, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України", N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України", N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України", N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України", N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України", N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України", N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Повертаючись до обставин справи, судом встановлено, що резолютивна частина рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року викладена в безумовній формі та недвозначно покладено на орган державної влади Міністерство оборони України обов`язок надати ОСОБА_1 житлове приміщення в місті Житомирі для постійного проживання з родиною. Вказане рішення не виконано до часу розгляду даної справи.

Відповідно до частини сьомої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Суд звертає особливу увагу, що піддавання сумніву законності судових рішень державними інституціями є неприпустимим, оскільки поноваженнями щодо надання оцінки законності рішень судів наділені лише вищі судові інстанції.

Таким чином, надаючи своє тлумачення рішенню Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2011 року, що набрало законної сили ще 21.12.2011 року, як такого, що не має обов`язкового значення для Житлової комісії Житомирського гарнізону та відмовляючи позивачу у наданні житлового приміщення в місті Житомирі для постійного проживання з родиною без врахування черги на отримання житла, Житлова комісія не лише вийшла за межі своїх повноважень, знехтувала принципом обов`язковості виконання судових рішень як невід`ємної складової права на судовий захист, але й фактично звела нанівець весь процес судового захисту порушених конституційних прав позивача на забезпечення належним йому житлом, позбавивши рішення суду з цього приводу будь-якого сенсу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана частина рішення Житлової комісії Житомирського гарнізону, оформленого протоколом № 4 від 20.08.2015 року відносно позивача не може залишатися в силі та підлягає скасуванню як явно незаконна.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з Житомирського гарнізону як юридичної особи підлягають стягненню на користь позивача понесений ним судовий збір у сумі 551 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд м. Житомира

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Житлової комісії Житомирського гарнізону, оформлене протоколом № 4 від 20 серпня 2015 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні житлового приміщення в місті Житомирі для постійного проживання з родиною, без врахування черги на отримання житла в Житомирському гарнізоні.

Стягнути з Житомирського гарнізону на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі у сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота