АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/255/17 Головуючий І інстанції Шарко О.П.
Справа: № 614/351/14-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: позика
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року колегія суддів судовоїпалати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В., Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочинів: договору позики, договору іпотеки удаваними, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних, неустойки, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень частини заявлених вимог, просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 проценти за користування неповернутою частиною позичених коштів, три проценти річних від простроченої поверненням позики за період з 03 червня 2014 року по 28 травня 2015 року в сумі, еквівалентній 6434,00 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, а також неустойку за вказаний період в сумі 359 000,00 грн.

В рахунок задоволення його вимог до ОСОБА_3 за договором позики від 17 вересня 2010 року, які складаються з неповернутої частини боргу в сумі 32500,00 дол. США, що було еквівалентно 490945,00 грн., процентів за користування позиченими коштами в сумі 9 123,00 дол. США, що було еквівалентно 137812,03 грн., трьох процентів річних в сумі 1810,00 дол. США, що було еквівалентно 27341,86 грн., судового збору в розмірі 3654,00 грн. згідно рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03.12.2014 року; неустойки за прострочення виконання зобовязання в розмірі 656100,00 грн. згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 10.03.2015 року, процентів за користування позикою за період з 03.06.2014 року по 28.05.2016 року в сумі, еквівалентній 5476,00 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 03 червня 2014 року по 28 травня 2015 року в сумі, еквівалентній 958,00 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, неустойки за вказаний період в сумі 359 000,00 грн., просив звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 із застосуванням визначеної ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання йому як іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п.4 іпотечного договору ціною на рівні 200 000 грн.

Також просив надати йому особисто або через представників право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавців, належність їм майна на праві власності, про кількість продажів, визначення нормативної вартості), будь - які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень обєктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна ( в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах ( в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, повязані з продажем предмета іпотеки.

Просив виселити відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іпотечного майна: квартири АДРЕСА_1;

З метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації передати його в управління позивача на період до його реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати;

Стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 понесені і документально підтверджені судові витрати.

У жовтні 2015 року відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов, в якому просили визнати недійсними договір позики і договір іпотеки між ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_5, укладені 17 вересня 2010 року та посвідчені приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 і віднести на відповідача судові витрати.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2015 року цей зустрічний позов прийнято до розгляду та обєднано з первісним позовом ОСОБА_5

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Фрунзенського районного суду міста Харкова з окремим позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, 3-я особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6, в якому просила визнати договори позики і іпотеки від 17.09.2010 року удаваними, а позичальником і іпотекодавцем за цими договорами визнати ОСОБА_4

Ухвалою цього суду від 21.12.2015 року цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_5, зустрічним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обєднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_3

В запереченнях на зустрічну позвну заяву ОСОБА_5 з вимогами ОСОБА_3 не погодився та просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання правочинів: договорів позики і іпотеки удаваними та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за зустрічним позовом про визнання договорів недійсними відмовлено у повному обсязі.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за договором позики від 17.09.2010 року, які складаються з неповернутої частини боргу в сумі 32 500,00 дол. США, що було еквівалентно 490 945,00 грн., процентів за користування позиченими коштами в сумі 9 123,00 дол.США, що було еквівалентно 137 812,03 грн., трьох процентів річних в сумі 1810,00 дол.США, що було еквівалентно 27341,86 грн., судового збору в розмірі 3654,00 грн. згідно рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03.12.2014 року, неустойки за прострочення виконання зобов»язання в розмірі 656 100,00 грн. згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 10.03.2015 року, процентів за користування позикою за період з 03.06.2014 року по 28.05.2016 року в сумі, еквівалентній 5476,00 дол.США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 136 311,64 грн., трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 03 червня 2014 року по 28 травня 2015 року в сумі, еквівалентній 958,00 дол.США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 23 847,07 грн., неустойки за вказаний період в сумі 359 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 із застосуванням визначеної ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання ОСОБА_5 як іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п.4 іпотечного договору ціною на рівні 200 000,00 грн.

Надано ОСОБА_5 право особисто та через представників право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки ( в тому числі про сімейний стан іпотекодавців, належність їм майна на праві власності, про кількість продажів, визначення нормативної вартості,), будь - які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень обєктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна ( в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах ( в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, повязані з продажем предмета іпотеки.

Виселено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іпотечного майна - квартири АДРЕСА_2 в містіХаркові.

З метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації передано його в управління ОСОБА_5 з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ( до шлюбу ОСОБА_3) Л.В. на користь ОСОБА_5 понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3654,00 грн., по 1827,00 грн. з кожної.

Вказане рішення оскаржено ОСОБА_3, яка посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи та вимогам закону, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду в частині залишення без задоволення її та ОСОБА_4 позовних вимог про визнання недійсними договорів позики та іпотеки від 17.09.2010 року, укладених між ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрованих в реєстрі за №№2924 і 2926 відповідно і ухвалити нове рішення в цій частині, яким ці вимоги задовольнити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що кошти отримані нею від ОСОБА_5 були вкрай необхідні для лікування від тяжкої хвороби її матері ОСОБА_7 Розмір процентів ОСОБА_5 не уточнив, сказав, що все буде зазначено в договорі позики. В умовах неможливості знайти іншого кредитора, ОСОБА_4 погодилась із умовами ОСОБА_5 та запропонувала їй та її хворій матері ОСОБА_7 підписати договір позики. 17.09.2010 року вона, ОСОБА_7І та ОСОБА_5 уклали договори позики та іпотеки. При цьому фактичним позичальником за договором позики була ОСОБА_4, оскільки остання отримала гроші, а також здійснювала виплати за цим договором.

Вони вважали, що за договором позики 19000,00 дол. повинні повернути ОСОБА_5 не пізніше 17.09.2013 року, а до цього часу повинні сплачувати проценти.

Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що вона (ОСОБА_3О.) вважала, що підписує згоду на одержання позики ОСОБА_4, тексту договору не читали, оскільки чекали ОСОБА_5 майже чотири години, а потім він наполягав на скорішому підписанні договорів. Вони лише побачили, що текст надруковано дрібним шрифтом, а сума боргу зазначена 36000,00 дол. Як пояснив ОСОБА_5 це є загальна сума, з урахуванням процентів.

Договір позики підписала вона, договір іпотеки - вона та ОСОБА_4, а ОСОБА_7, незважаючи на їх прохання, відмовлялась від їх підписання, посилаючись на те, що ніякі гроші не допоможуть в її лікуванні. Потім ОСОБА_5 запросив ОСОБА_7 до нотаріуса і через деякий час повідомив що все в порядку, віддав їм договори та передав ОСОБА_4 19000,00 дол. США.

Всі суттєві умови договору позики обговорювались між ОСОБА_5 та фактичним позичальником ОСОБА_4, яка виплачувала за цим договором проценти, намагалась достроково погасити борг і всього передала ОСОБА_5АВ. та його брату Дмитру 7500,00 дол.США.

На травневі свята 2013 року ОСОБА_7 повідомила, що підписи в договорах позики та іпотеки вона не ставила і виконані ці підписи іншою особою. 22 червня 2013 року ОСОБА_7 померла . ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_7

Вказувала, що суд першої інстанції не звернув уваги на її доводи відносно того, що у договорах позики та іпотеки стоять підписи не ОСОБА_7, тому ці договори мають бути визнані недійсними на підставі ч.1-3,5,6 ст.203, ст.215 ЦК України, а відповідно до ст.216 цього Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю.

Для підтвердження доводів про те, що підписи в договорах позики та іпотеки не належать її матері, вона зазначила в позові про необхідність призначення у спрві почеркознавчої експертизи, однак протягом року майже ні одного судового засідання не відбулось з різхних причин, тому відповідне клопотання не було заявлено.

Вважає, що судом першої інстанції порушено її право на подання доказів, а саме право на звернення з клопотанням про проведення судової почеркознавчої експертизи для підтвердження того, що договори не були підписані однією зі сторін.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 17.09.2010 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_7, ОСОБА_3 36 500 доларів США, які вони зобовязалися повернути не пізніше 17.09.2013 року, про що між ними був укладений договір позики, 17.09.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2924.

В забезпечення виконання ОСОБА_7 і ОСОБА_3 зобовязань з повернення позики 17.09.2010 року між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої сторони був укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали ОСОБА_5 в іпотеку квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 38,6 кв. м., загальною площею 56,2 кв. м., яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4

На порушення вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України борг у визначений договором позики строк ОСОБА_7 та ОСОБА_3О повернуто не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згод з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визанченні законом як істотні або є неохідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір позики від 17.09.2010 року, укладений сторонами в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2924. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року у справі № 645/4731/14 було встановлено, що позичальники ОСОБА_7, ОСОБА_3 порушили свої зобовязання щодо повернення ОСОБА_5 позики у встановлені договором строки, і вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 17.09.2010 року в сумі 43 433 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.12.2014 року було еквівалентно 656 098 грн. 89 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.03.2015 року у справі № 645/4731/14-ц було змінене рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року і зменшено розмір неустойки, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 з 1 048 024 грн. 50 коп. до 656 100 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2015 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_3, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року в частині, що не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Харківської області від 10.03.2015 року - залишено без змін.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ч. 1-3,5,6 ст 203 ЦК України.

Згідно ст. 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, що повязані з його недійсністю.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до розяснень, викладених п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа має вчинити такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, наявнясть тяжкої обставини це факт, який перед усім має доводитися, оскільки особа, яка оспорює правочин з цих підстав, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або не було б вчинено на таких умовах.

Відповідно до п. 13 договору позики №2924 від 17.09.2010 року, п. 22 іпотечного договору №174762 від 17.09.2010 року сторони зазначили, що діють свідомо і добровільно, на власний розсуд, без збігу тяжких обставин, які б примусили їх укласти договір на вкрай невигідних умовах, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, бажаючи реального настання обумовлених договором правових наслідків, перебуваючи при здоровому глузді та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись стосовно обумовлених договором обставин, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір, в тому числі з вимогами щодо недійсності договору.

Відповідно д ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на тяжку хворобу її матері ОСОБА_7 як підставу для визнання правочинів недійсними, однак ані до районного суду, ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів того, що отримані відповідачами за договором позики грошові кошти пішли на лікування ОСОБА_8

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що оспорюваний договір позики підписаний не ОСОБА_7, не доведені належними доказами.

Колегією суддів розяснювалися ОСОБА_3 вимоги ч.3 ст. 10, ч.ч. 1,2 ст. 11 щодо надання відповідних доказів ( в тому числі й щодо проведення почеркознавчої експертизи) та наслідки нездійснення цих процесуальних дій.

ОСОБА_3 27.04.2017 року надала через приймальню суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, до якого не надала відповідні документи із зразками почерку ОСОБА_7, до суду апеляційної інстанції на виклики не зявлялася, тому уц задоволенні цього клопотання було відмовлено.

До того ж ОСОБА_3 не надано й доказів на підтвердженя неправомірної поведінки нотаріуса під час підписання договорів.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що вона не читала оспорюваних договорів та не розуміла їх зміст, не є підставою для визнання цих договорів недійсними, оскільки зазначені обставини спростовуються вищевказаними доказами.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помолка в наслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та колегією суддів не переглядалось.

Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: