Справа № 307/2980/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 жовтня 2017 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 13 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Тячівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, їй на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Великоугольської сільської ради за №27 від 03.12.2001 року, належить будинок №432, с. Велика Уголька, Тячівського району.

Позивач зазначає, що 19.04.2007 року між нею та її сином ОСОБА_1 було укладено договір дарування вищевказаного будинку.

Вважає, вказаний договір дарування є незаконним та таким, що укладений під дією обману як з боку відповідача, так і нотаріуса, оскільки останній не пояснив їй, які дії вона вчиняє. Зокрема те, що предметом договору дарування є будинок який належить їй, а не самовільно побудований на її земельній ділянці будинок, що знаходиться в с. Велика Уголька,432, відповідачем.

Відповідач чинить перешкоди у доступі до належного позивачу будинку іншим її дітям, які також мають право на спірний будинок.

З врахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 19.04.2007 року, посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 в реєстрі за №3-950, укладений між нею ОСОБА_1 щодо дарування житлового будинку з надвірними спорудами в с. Велика Уголька, 432, Тячівського району, Закарпатської області, з моменту його укладення.

Рішенням Тячівського районного суду від 13.02.2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 19.04.2007 року, посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 в реєстрі за №3-950, укладений між ОСОБА_3, як дарувальником з однієї сторони та ОСОБА_1, як обдаровуваним з другої сторони, щодо дарування житлового будинку з надвірними спорудами (житловою площею 20,0 квадратних метри, загальною площею 51,0 квадратних метри) за №432 в с. Велика Уголька, Тячівського району, Закарпатської області, з моменту його укладення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, який просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування, укладеного 19.04.2007 року та посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за №3-950, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Велика Уголька, 432, житловою площею 20 квадратних метрів, загальною площею 51 квадратний метр, який належав їй на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Великоугольської сільської ради за №27 від 03.12.2001 року.

З наявної в матеріалах справи фототаблиці вбачається, що біля будинку в с. Велика Уголька,432, в якому проживає ОСОБА_3, знаходиться також новозбудований її сином ОСОБА_1 будинок та будинок її сина ОСОБА_6

Рішенням пятнадцятої сесії пятого скликання Великоугольської сільської ради від 22.01.2009 року за №161 ОСОБА_1 надано дозвіл на перебудову власного житлового будинку.

З довідок виконкому Великоугольської сільської ради від 18.11.2016 року за №1162 та №1163, виданої ОСОБА_1, мешканцю с. В. Уголька, 432, зазначено, що будинок побудований з 2010 по 2015 рік та в склад його сімї входять ОСОБА_7 дружина, ОСОБА_8 донька.

При зверненні із позовом до суду, позивач, як на підставу заявлених вимог зазначає, що оспорюваний договір було укладено нею внаслідок обману, так як вона не бажала передавати належний їй будинок лише одному сину, а вважала, що такий укладається з метою передачі збудованого ОСОБА_1 на території її дворогосподарства будинку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що оскільки позивач є особою похилого віку, проживає в спірному будинку по даний час, іншого житла не має, реально будинок відповідачу не передала та уклала такий під дією обману відповідача, а тому спірний договір слід визнати недійсним з моменту його укладення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

У відповідності із розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 19 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 229-233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зумисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 19 постанови №9 від 07 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» слідує, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Укладаючи спірний договір дарування, сторони досягли згоди про всі його істотні умови (п. 12 договору дарування), дарувальниця свідчить, що вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам інших осіб, сторонам розяснено зміст ст. 203 ЦК України (п. 16) та цей договір відповідає дійсним намірам та волі сторін (п. 17 договору).

З наведеного слідує, що оспорюваний договір дарування від 19.04.2007 року відповідає вимогам закону та дійсній волі сторін.

Доводи ОСОБА_3 про те, що предметом договору дарування був самовільно збудований будинок ОСОБА_1, спростовуються довідкою виконкому Великоугольської сільської ради Тячівського району (а.с. 49), з якої слідує, що будинок, що в с. Велика Уголька,432 побудований останнім в період з 2010 року по 2015 рік, тобто після укладення такого.

Що стосується наявної в матеріалах справи фототаблиці (а.с. 81) на якій зображений самовільно збудований ОСОБА_1 будинок і зазначено рік побудови 2006, то вказане спростовується довідкою №02-04/123 від 23.10.2017 року голови Великоугольської сільської ради Тячівського району, в якій зазначено, що на вказаній фототаблиці дописано рік побудови та така є підробленою і на момент вчинення нотаріальної дії щодо дарування позивачем будинку відповідачу, нового будинку не існувало.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та наявних в матеріалах справи доказів, а тому рішення суду першої станції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 13 лютого 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді