АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням заступника начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про примусове проникнення до нерухомого майна, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року,-

встановила:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року подання задоволено.

Надано дозвіл на примусове входження до жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1, 1/3 частини якої належить на праві приватної власності ОСОБА_2, з метою здійснення виконавчих дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості подання.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повторно перебуває виконавчий лист у справі № 2-1153 від 08.05.2016 року, виданий Залізничним (Солом'янським) районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментам на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 19.04.2000 року.

20травня 2015 року відкритовиконавче провадження № 51115605.

02червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Обґрунтовуючи подання, державний виконавець зазначив, що ним вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення суду, проте протягом тривалого строку рішення суду не виконано. Боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, категорично відмовляється в добровільному порядку надавати доступ до житла, з метою проведення державним виконавцем відповідних виконавчих дій.

Згідно п.п. 4, 10 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вищенаведені вимоги закону, та дійшов передчасного висновку про задоволення подання, оскільки боржник - не єдиний власник квартири, в яку дозволено примусове входження. Йому належить лише 1/3 її частина. Решта квартири на праві власності належить іншим особам, що може, під час проведення виконавчих дій, призвести до порушення їх прав та законних інтересів. .

Пунктом 3 частини 1 ст. 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 12 червня 2017 року підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, п. 2 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовлена частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року скасована.

Питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук