Справа №638/4698/17,
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

03 липня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого, судді: Руднєвої О.О.

при секретарі: Панікарук В.В.

розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.

03.07.2017 року ОСОБА_1звернулась до суду з заявою про забезпечення позову

В заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на все майно боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Про тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобовязань за рішенням суду , без вилучення паспортного документу.

Суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.152 ЦПК України, позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

З огляду на наведене, враховуючи, що між сторонами виник спір, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, та вважає, що необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Але приймаючи до уваги, що види забезпечення позову можуть бути співмірними із заявленими вимогами суд вважає, що позов необхідно забезпечити в межах суми позову, тобто в межах 256670 грн.

Щодо вимоги позивача про тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобовязань за рішенням суду , без вилучення паспортного документу, суд приходить до наступного

Основним принципом судочинства, закріпленим Конституцією України є законність.

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про судоустрій України» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів суспільства, держави.

Згідно ст. 33 Конституції України - право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України №3857-ХІІ від 2.01.1994 року

Розділом ХІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона вїзду в Україну» Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 року та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, передбачено зміст подання державного виконавця при звернені до суду. Подання обовязково повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п.5 ч.1 ст. 6 Закону №3857-ХІІ та п. 18 ч.3 ст. 11 Закону №606-ХІV, позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи божника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею своїх обовязків.

Отже, особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у прав виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Зокрема задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань».

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь- які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не зважають будь- які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013 року Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Положенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Керуючись ст.ст.151-154 ЦПК України,

СУД УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Накласти арешт на все майно боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою місто Харків, проспект Л.юдвіга свободиАДРЕСА_1, в межах суми позову, тобто в межах256670 грн

Копію ухвали для виконання направити до Департаменту реєстрації Харківської міської ради Центр надання адміністративних послуг.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути предявлена до виконання протягом 3 (трьох) років.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу, після її виконання, негайно надіслати відповідачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя: Руднєва О.О.