Провадження № 2/161/3697/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, про знесення самочинного будівництва

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_6, а відповідач ОСОБА_4 - власником будинку АДРЕСА_7 Відповідач на проїзді спільного користування здійснив прибудову до своєї квартири. Вважає, що дана прибудова є самочинним будівництвом на підставі ст. 103 ЗК України та ст. 376 ЦК України. Той факт, що прибудова відповідача є самочинним будівництвом стверджується перевіркою, проведеною працівниками Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради. Так, згідно листа від 17.1.2012 року щодо законності добудови по АДРЕСА_2 при проведенні перевірки було встановлено, що під час її проведення, будівельних робіт не виявлено. Однак, на проїзді спільного користування виявлено розміщення прибудови до квартири АДРЕСА_1 громадянином ОСОБА_4 Управління містобудування та архітектури будівельний паспорт земельної ділянки для будівництва прибудови за вищевказаною адресою не видавало. Вважає, що здійснена відповідачем самочинна прибудова порушує його (позивача) право на користування спільним проїздом. Просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_4 знести прибудову до квартири АДРЕСА_2, протягом десяти днів з дня набранням рішенням законної сили; у разі невиконання рішення суду протягом строку, наданого для добровільного виконання, примусово знести прибудову до квартири АДРЕСА_3 з подальшим стягненням витрат на знесення з ОСОБА_4; стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснив, що прибудова відповідача розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності, у зв'язку з чим зазначена прибудова має ознаки самочинного будівництва. Своєю прибудовою відповідач зайняв проїзд спільного користування, ширина проїзду, що лишилася, становить близько 3,3-4 м, що є недостатнім для проїзду до його (позивача) будинку вантажних автомобілів. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що прибудова відповідача порушує будь-які права позивача. Крім того, твердження позивача про те, що прибудова відповідачем здійснена на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності, не відповідає дійсності. Вказана прибудова побудована на земельній ділянці, яка належить на праві спільної сумісної власності мешканцям будинку АДРЕСА_7 Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області просила вирішити дану справу на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Гнідавській в м. Луцьку та земельної ділянки площею 0,0168 га, розташованої за тією ж адресою (а.с. 9-12).

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4, а також власником земельної ділянки площею 0,0403 га за тією ж адресою, з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 49-50).

В період з грудня 2014 року по січень 2015 року відповідачем ОСОБА_4 проведено будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3, збудовано прибудоване приміщення до вказаної квартири (а.с. 36-40).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач належними та допустимими доказами не довів, що здійснивши прибудову до квартири АДРЕСА_5, відповідач ОСОБА_4 порушив його законні права, зокрема створив перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власноті житловим будинком АДРЕСА_2, як не і довів ту обставину, що земельна ділянка, на якій знаходиться прибудова відповідача, перебуває не у власності ОСОБА_4, а у власності територіальної громади м. Луцька.

Клопотання про призначення по справі судової землевпорядної, судової будівельно-технічної експертизи позивачем не заявлялося.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що лист Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 18.12.2012 року (а.с. 7) не є належним та допустимим доказом на підтвердження зазначених позивачем обставин, оскільки зі змісту даного листа не вбачається на підставі яких даних вказаним Управлінням зроблено висновок про розміщення прибудови до квартирі АДРЕСА_3 на проїзді спільного користування.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 376 ЦК України, ст. 103 ЗК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.