Справа № 215/4694/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що він - ОСОБА_3, працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 13 років 7 місяців, з них: з 04.12.2002 р. - 06.2016 р. водій великовантажного автомобіля, автотранспортних засобів в карєрі, ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

У червні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 817 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою 1 ст., 2 ст. СН 0-1 ст. Ризик 2, у поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остеоартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей, трофічними порушеннями; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), група А, ЛН першого ст.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних індивідуальної Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 03.06.2015 р. № Ф-2/2-11-3/2223 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в умовах впливу підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, виробничої загальної вібрації, виробничого шуму, незручної робочої пози, несприятливого мікроклімату.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 21.07.2016 року де вказано, що позивач працюючи на підприємстві відповідача піддавався тривалій дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології, механізмів, робочого інструменту, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Вібрація загальна транспортна, рівень в дБ: 67 при гранично допустимій до 65.

Пил з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони: 4,4 мг/м3 при гранично допустимому 2 мг/м3, що в 2,2 рази перевищує норму.

Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: винним у заподіянні позивачу фізичної і моральної шкоди є підприємство - ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях; факт провини підприємства підтверджується актом розслідування профзахворювання, висновком Українського НДІ проммедицини № 817 від 07.06.2016 р, копіями виписок з амбулаторної картки позивача. Вказані документи свідчать про зв'язок противоправної поведінки і шкоди, яка завдана позивачу як суб'єкту трудових правовідносин.

За висновком МСЕК від 06.10.2016 року серії 12ААА № 043188 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60 % та 3 група інвалідності з 26 вересня 2016 р. безстроково.

Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в праві руку та нижні кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів і хрускіт в них, заніміння дистальних відділів кінцівок, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель періодичний сухий, втому, підвищення артеріального тиску, запаморочення, головний біль. Все це ставить під загрозу його життя. Це не просто слова позивача - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з його медичної карти. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю.

13 років 7 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сімї, тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною.

В звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. При користуванні громадським транспортом він відчуває задуху, у нього виникає кашель, що привертає на нього увагу оточуючих, люди відвертаються від нього, як від хворого на туберкульоз чи якесь інше небезпечне захворювання. Іноді позивачу стає так зле, що він змушений виходити з транспорту завчасно, не доїжджаючи до місця призначення.

Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину,таким чином це ставить під загрозу життя онуків, навіть підняти їх на руки він не здатний. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання.

Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань.

Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначені розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоровя, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоровя, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан його здоровя до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивач оцінює в 145 000 гривень.

Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з наступних міркувань:

Оцінка моральної шкоди є річ глибоко субєктивна та позивач сам визначає, яка саме сума може бути достатньою компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання, нанесені позивачу відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці.

В даний час розмірі мінімальної заробітної плати складає 1450 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 100 мінімальних розмірів заробітних плат: 1450 гри. X 100 = 145 000грн., де 1450 грн. мінімальний розмір заробітної плати.

В звязку з викладеним просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь - ОСОБА_3 145 000 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві та судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач ОСОБА_3, працював на Північному гірничо - збагачувальному комбінаті: працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 13 років 7 місяців, з них: з 04.12.2002 р. - 06.2016 р. водій великовантажного автомобіля, автотранспортних засобів в карєрі, ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».26.08.2016р. звільнився у звязку з виходом на пенсію по інвалідності (ст.ЗвКЗпП України).

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, під час прийому на роботу і в подальшому - в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, а також про його право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Одним із факторів, який збільшуює ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.07.2016 р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_3 є робота на протязі 13 років 7 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, зазначені факти (тривалої роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та встановлення йому профзахворювань) підтверджені належними доказами і не оспорюються відповідачем.

Вважають, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства, на підставі Статуту та спеціального дозволу на розробку надр, виданого органом державного регулювання. Основним видом господарської діяльності відповідача є видобуток залізорудної сировини відкритим способом, її переробка та виробництво залізорудні концентрату і металізованих обкотишів. Звичайно, що в процесі такої діяльності, повязаної розкриттям надр буро-вибуховим методом, застосуванням важкої бурової, землерийної та іншої техніки, а також і технологічного авто та залізничного транспорту, виникають шкідливі виробничі фактори (пил, вібрація, шум), які негативно впливають на навколишнє середовище здоровя працівників, зайнятих у виробничому процесі.

Однак, оскільки досягти повного усунення шкідливих виробничих факторів, зокрема, пил гірничорудній галузі неможливо з обєктивних причин, відповідач згідно з вимогами ч.5 ст.153 КЗпП України повідомляв про це територіальний орган Держгірпромнагляду та отримував нього тимчасові дозволи (діючий - тимчасовий Дозвіл (№741.13.15) Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду) на проведення роб таких умовах. Тому, у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди.

За роботу в таких умовах відповідач надавав позивачеві підвищену оплату праці, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Також, у відповідності до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за результатами атестації робочих місць за умовами праці, йому було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком №1 (у віці 50 років за наявності загального стажу роботи не менше 20 років, з яких стажу роботи за Списком №1 не менше 10 років).

Таким чином, позивач, знаючи і розуміючи, що умови праці на його робочому місці є шкідливими і небезпечними, що може призвести до ушкодження його здоровя внаслідок тривалої роботи в таких умовах, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати, встановлених законодавством пільг і компенсацій та право на пенсію на пільгових умовах у значно більш ранньому віці.

У звязку з цим відповідач вважає, що працівник несе особисту відповідальність за наслідки тривалої роботи в шкідливих умовах праці, які виражаються у погіршенні стану його здоров я і виникненні профзахворювання.

Так, у відповідності до ст. 153, ч.5 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоровя, або людей, які його оточують.

Також ст. 38 КЗпП України працівникові надано право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений час, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі, якщо власник або уповноважений ним органом не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору - у визначений працівником строк з отриманням вихідної допомоги у розмірі, не меншому трьохмісячного заробітку

Таким чином, оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці (а також використання ним засобів індивідуального захисту) залежить лише від нього самого, існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя.

Оцінюючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 145 000 грн., на думку відповідача, зазначена сума не відповідає вимогам справедливості і розумності з урахуванням тих критеріїв, які склались внаслідок багаторічної судової практики за аналогічними цивільними спорами.

На підставі вищевикладеного просять суд відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог до ПРАТ «ПІВНГЗК» про стягнення моральної шкоди в сумі 145 000 грн.

Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторонами не оспорюється той факт, що позивач ОСОБА_3 працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 13 років 7 місяців: з 04.12.2002 р. - 06.2016 р. водій великовантажного автомобіля, автотранспортних засобів в карєрі, ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» а.с.7-12.

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №043188 встановлено 60 % ступінь втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності а.с.18.

Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 21 липня 2016р. (а.с.13-17), виписок МСЕК а.с.18, (на звороті ст..18), виписок із медичної карти хвороби ОСОБА_3 (а.с.19-34) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність позову.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 60% втрати працездатності та встановлено 3-тю групу інвалідності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 80 000 грн..

На підставі ст. ст. 153 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 80 000,00 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 800,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: