Справа № 496/542/17
Провадження № 2/496/844/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Дранікова С.М.

при секретарі - Камочкіної А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд зняти з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, пояснила що вказаному будинку знаходяться її особисті речі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив що 3-4 місяця проживає у спірному будинку, однак проти позову не заперечує.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 володіє правом власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Канатна, 31. Відповідно до будинкової книги за цією же адресою прописані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3

У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі:

- заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

- судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення:

- підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

- підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

- підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Як самостійний спосіб захисту порушеного права за змістом ст. 16 ЦК України вимога про зняття з реєстрації не підлягає застосуванню, оскільки реєстрація особи в житловому приміщенні нерозривно пов'язане з правом на житло і залежить від вирішення питання про житлові права сторін, які регулюється нормами ЖК України та ЦК України. І тільки після вирішення житлових прав зняття з реєстрації підлягає вирішенню в адміністративному порядку органом, що передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не відноситься до повноважень суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, що суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме зняття з реєстрації не підлягають застосуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.317,319,383 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення або отримання копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_6