Справа № 473/3461/17
РІШЕННЯ

іменем України

"01" листопада 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про часткове скасування рішення та визнання державного акта недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 11.02.1993 року за № 13 ОСОБА_4, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, було передано в приватну власність присадибну ділянку площею 0,17 га.

На підставі обумовленого рішення 24.05.1993 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю, надану для обслуговування житлового будинку, площею 0,1664 га на імя ОСОБА_5

Посилаючись на те, що передача земельної ділянки у власність відбулася з чисельними порушеннями діючого на той час законодавства, тоді як внесення змін або виправлень в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку неможливо, позивач просила про часткове скасування оскаржуваного рішення №13 від 11.02.1993 року, а також про визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа державного акта в на право приватної власності на землю від 24.05.1993 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_2, її представник не зявилися. Останній надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вирішення питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 11.02.1993 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради було прийнято рішення за № 13 про передачу в приватну власність громадянам ОСОБА_3 сільської ради земельних ділянок без визначення цільового призначення, відповідно до поданих заяв. Згідно списку, доданого за вказаного рішення, під № 137 зазначений ОСОБА_4, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 та якому була передана присадибна ділянка площею 0,17 га. Заява останнього щодо приватизації обумовленої земельної ділянки відсутня, що вбачається з повідомлення Державного архіву Миколаївської області від 13.01.2-17 року за № В-6/03-06/1.

17.04.1993 року ОСОБА_4 помер. Державний акт на право приватної власності на землю за життя не отримав.

Разом з тим, на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3 сільською радою був виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1664 га для обслуговування житлового будинку за адресою: вул. Садова, 44 в с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області, на імя ОСОБА_6, який був зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності за № 8 від 24.05.1993 року. При цьому спірне рішення відомостей щодо передачі останній у власність земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку не містить (повідомлення Державного архіву Миколаївської області від 13.01.2-17 року за № В-6/03-06/1), а право власності на обумовлений будинок ОСОБА_6 набула, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 19.07.1993 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради.

Також з матеріалів справи вбачається, що проект відведення земельної ділянки, на підставі якого здійснюється передача громадянину земельної ділянки у власність, не було виготовлено (повідомлення Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області за № 9-14.02-0.6-57/2-17 від 12.01.2017 року).

Так, згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться ОСОБА_5 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (ст. 17 ЗК України 1990 року).

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають про це до сільської, селищної, міської , а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район , ОСОБА_6 народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки.

У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) ОСОБА_5 народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) ОСОБА_6 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність .

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими ОСОБА_5 народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), тощо.

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи передача у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Садова,44 в с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області, відбулася з порушенням чинного на той час Земельного кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року).

Обставини справи вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваних рішення та державного акта (які порушують права позивача, як спадкоємця) відповідачем.

Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України підлягає частковому скасуванню - в частині, що стосується передачі ОСОБА_4 земельної ділянки.

За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про часткове скасування рішення та визнання державного акта недійсним - задовольнити.

Рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за № 13 від 11.02.1993 року «Про передачу земельної ділянки в приватну власність» в частині передачі в приватну власність ОСОБА_4 присадибної ділянки по вул. Садовій, 44 в с. Новогригорівка, площею 0,17 га - скасувати.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 24.05.1993 року ОСОБА_3 сільською радою народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області на імя ОСОБА_6 на земельну ділянку, розташовану на території ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів, площею 0,1664 га, призначену для обслуговування житлового будинку, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 8 - визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан