УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про внесення змін до договору між батьками про сплату аліментів на дитину за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 3 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 5 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 16 жовтня 1999 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 28 січня 2005 року було розірвано. Від цього шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 6 грудня 2004 року ними було укладено договір між батьками про сплату аліментів на дитину, за умовами якого він зобов'язався шомісячно сплачувати відповідачу аліменти у розмірі 531 грн на утримання дитини. Вважав, що зловживаючи його довір'ям відповідач внесла п. 13 цього договору, згідно з яким він зобов'язався проводити повну оплату навчання дочки у коледжі або у вищому навчальному закладі до його закінчення. Вважав, що цей пункт договору має бути змінений, оскільки відповідач також зобов'язана брати участь у додаткових витратах на дитину.

Ураховуючи наведене, позивач просив внести зміни у п. 13 договору між батьками про сплату аліментів на дитину, передбачивши, що батьки у рівних частках проводять оплату навчання дочки ОСОБА_7 у вітчизняних коледжі або вищих навчальних закладах до досягнення нею 23 років.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 3 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 5 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Внесено зміни у п. 13 договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 6 грудня 2004 року, передбачено, що батьки в рівних частках проводять оплату навчання дочки ОСОБА_7 в українських коледжі або вищому навчальному закладі до досягнення нею 23 років.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що оспорений пункт договору не відповідає вимогам ст. ст. 198, 199, 200, 201 СК України, оскільки батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, у тому числі й обов'язок нести витрати на навчання дитини, а, відтак, покладення такого обов'язку на одного з батьків є порушенням його прав щодо дитини.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 3 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 5 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

С.П.Штелик