Єдиний унікальний номер 239/497/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1099/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Молдованова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 18580,92 грн. заборгованість за кредитом, 33843,89 заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього 52424,81 грн. заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року, а провадження по справі закрити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим, оскільки банком не надано до суду реальних розрахунків про рух суми та не надано роздруківок де, коли, в якому місті були зняті та поповнені гроші на його рахунок.

Посилаючись на ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 2 вересня 2014 року, відповідач зазначає, що він не згоден з вимогами банку в частині нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та заборгованістю по комісії за користування кредитом.

Вказує, що отримані банківські кошти він не повернув у звязку з тим, що банк не предявив вимоги про повернення коштів, та у звязку з проведенням АТО на території, де він працює, у нього виникли труднощі матеріального характеру.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отамання ним телефонограми. В апеляційній скарзі зазначив, що справу просить слухати без його участі (а.с. 91).

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми, заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 1 листопада 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6).

Відповідно до тарифів по престижним картам Visa умов та правил надання банківських послуг, максимальна сума кредитної лінії становить 20000,000 грн., з базовою ставкою на місяць - 2,5 %, строком дії на 2 роки (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 1 листопада 2011 року вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 14 липня 2016 року складає 62096,80 грн., яка складається з наступного: 19058,89 грн. заборгованість за кредитом; 38904,73 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 700,00 грн. заборгованість за комісією; 3433,18 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-5).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині.

Такі висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, і відповідають фактичним обставинам справи.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом встановлено, що 1 листопада 2011 року відповідач уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, який складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до умов яких ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6, 9-32).

Відповідно до тарифів, наданих банком, передбачено повернення кредиту шляхом щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним, з мінімальною сумою внеску 7% заборгованості (а.с. 7 зв. стор.).

З заяви-анкети, яка підписана відповідачем, вбачається, що "Я згоден з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами узгоджені між мною та банком. Я ознайомлена з договором надання банківських послуг до його укладання та згодна з його умовами…» (а.с. 6 зв. стор.).

Підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та користуючись кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, тому доводи апеляційної скарги про не укладення кредитного договору не ґрунтується на законі та обставинах справи.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 14.07.2016 року існувала заборгованість відповідача за кредитом в розмірі 18580,92 грн. (а.с. 4).

Тому, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що сума основної заборгованості, яку просить стягнути позивач в розмірі 19058,89 грн., є необґрунтованою, оскільки остання сума заборгованості за кредитом, яка вказана як сальдо поточної заборгованості за кредитом становить 18580,92 грн.

Виходячи саме з цієї суми суд першої інстанції, враховуючи вимоги частини 2 статті 1056-1 ЦК України, правильно визначив та стягнув з відповідача проценти за користування кредитом в розмірі 27,60% річних в сумі 33843,89 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення з відповідача комісії, штрафів та пені за порушення умов надання банківських послуг відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 735,00 грн. та 3433,18 грн., апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року №189-VIII, від 2 березня 2015 року №222-VIII, де зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 вказаного Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р визначений та затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

У пункті 21 цього додатку вказане місто Новогродівка (Новогродівськаа міська рада).

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33), тому суд першої інстанції правильно застосував вимогу наведеного вище Закону та відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів у відповідному розмірі, комісії та пені, і доводи апеляційної скарги з цього приводу є зайві.

Інші приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: