Справа № 462/553/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 липня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради , як орган опіки та піклування , про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 31 січня 2017 року звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що вона з 23 березня 2007 року знаходилась у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, від шлюбу має двох дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2. 20 вересня 2016 року шлюб з відповідачем розірваний за рішенням суду, також з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей. З відповідачем вони проживають окремо, діти проживають з нею. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дітей, покращити їх розвиток. Діти відвідують різні секції, мають право відвідувати міжнародні змагання. Вона декілька разів зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон. Однак її прохання залишались без відповіді. Просить суд надати їй дозвіл на виїзд дітей за кордон до їх повноліття, також дозволити їй, або її представнику без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду дітей до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилась, про час та місце розгляду справи попереджена належним чином, причина неявки суду невідома

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги , просив позов задовольнити.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради , як орган опіки та піклування, - ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що вимоги не містять конкретної країни, куди бажає позивач вивезти дитину, заперечила проти надання дозволу в будь -який час вивозити дітей без згоди батька, просила задовольнити позов про надання дозволу на виїзд дітей без згоди батька тільки один раз в канікулярний час протягом літа.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав, представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення, у зв'язку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення.

Суд, вислухавши доводи і пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає відмові з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23 березня 2007 року до 20 вересня 2016 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

З позовної заяви вбачається,що діти проживають разом з позивачкою, відповідач надає матеріальну допомогу за рішенням суду.

При вирішенні спору , суд враховує, що висуваючи свої вимоги , позивач не зазначила конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька , не зазначила час виїзду, тобто не врахувала визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавили батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Законом не передбачено надання судом права на майбутнє - на всі випадки життя, дозволу на виїзд дитини за межі України. Суд вважає позов таким, що підлягає відмові у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст..7,10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради , як орган опіки та піклування , про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу батька відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто Залізничним районним судом м.Львова за письмовою заявою відповідача, що має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Румілова Н.М.