У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2005 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/1179/74/087, за умовами якого, з урахуванням укладених додаткових угод, ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 42 500 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 21 липня 2029 року.

Оскільки відповідач не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, банк просив достроково повернути кредит, заборгованість за яким станом на 20 лютого 2015 року склала 29 479,10 доларів США, що еквівалентно 821 243,33 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2016 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором № 014/1179/74/087 від 21 червня 2005 року, яка утворилась станом на 20 лютого 2015 року, у розмірі 29 479,10 доларів США, що еквівалентно 821 243,33 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 21 червня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/1179/74/087, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 42 500 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 21 червня 2015 року.

7 квітня 2009 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, за умовами якої ОСОБА_2 були встановлені кредитні канікули на період з 7 квітня 2009 по 7 квітня 2010 року та зменшено розмір щомісячного платежу до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту, та інших платежів за кредитним договором.

1 червня 2010 року між сторонами укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, відповідно до якої збільшено строк погашення кредиту на 169 місяців тобто до 21 липня 2029 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 20 лютого 2015 року утворилась заборгованість в сумі 821 243,33 грн, яка складається з: 24 375,62 доларів США - заборгованості за кредитом, в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом в сумі 186,23 доларів США, 2 838,89 доларів США - заборгованості за відсоткам, в тому числі, прострочена заборгованість за відсоткам в сумі 2 562,41 доларів США та 2 264,59 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості, оскільки остання належним чином не виконала свого обов'язку щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість перед банком.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: Є.П.Євграфова О.В.Кадєтова