АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1192/17 Номер провадження 22-ц/786/1895/17Головуючий у 1-й інстанції Дядечко І. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах у зв'язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов'язків. Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка має алкогольну залежність, проходила лікування у Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері, не працює, на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості не перебуває. 20 лютого 2017 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування рішенням № 116 від 20 лютого 2017 року затвердив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з тим, що мати малолітньої ОСОБА_2 неналежно виконує батьківські обов'язки, систематично вживає алкогольні напої, орган опіки та піклування звернувся до суду з даним позовом.

Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного банку України.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2017 року в задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з рішенням суду, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_2, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив матеріали справи та повною мірою не обґрунтував відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представник органу опіки та піклування не з'явився, надіславши суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, апеляційну скаргу підтримує.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 11 травня 2004 року. Відомості про батька внесені до свідоцтва про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується листом з Кременчуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області від 25 липня 2016 року за вих. № 690/03-26.

ОСОБА_2 проживає разом з матір'ю, за адресою: АДРЕСА_1 навчається в Кременчуцькій спеціалізованій школі-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради та п'ять днів в тиждень перебуває на їх утриманні.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 116 від 20 лютого 2017 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З характеристики наданої позивачем вбачається, що ОСОБА_3 зарекомендувала себе з негативної сторони, зі слів сусідів вживає спиртні напої, не працює, на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості не перебуває.

Згідно довідки Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру від 12 травня 2017 року № 309 відповідач перебуває на диспансерному обліку з квітня 2014 року, з діагнозом ППР-А синдром залежності від алкоголю.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2016 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, по факту ухилення від виконання батьківських обов'язків, які встановлено 22 липня 2016 року.

З акту № 199 від 13 липня 2016 року, акту № 234 від 10 серпня 2016 року, акту № 394 від 12 грудня 2016 року, акту № 395 від 19 грудня 2016 року, акту № 402 від 22 грудня 2016 року та акту № 147 від 11 травня 2017 року вбачається, що відповідачка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, готової їжі для дитини не має, умови для проживання дитини не створені. Однак, при обстеженні умов проживання дитини вдома не було, оскільки вона знаходилась в школі-інтернаті, обстеження умов проживання у вихідні дні, коли дитина вдома не проводилось. При цьому, обстеження проводилося 22 грудня 2016 року, а потім аж 11 травня 2017 року.

Крім цього, судом першої інстанції вірно взяті до уваги показання допитаних в судовому засіданні ОСОБА_2, психолога та свідків.

Так, ОСОБА_2 пояснила, що вона навчається в Кременчуцькій спеціалізованій школі-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради, де перебуває п'ять днів в тиждень, на вихідних знаходиться вдома з матір'ю. Мати в стані алкогольного сп'яніння бачить рідко, їжу мати готує, сварки відбуваються рідко. В школі-інтернаті вона проживає, в зв'язку з тим, що там знаходяться більшість її друзів. Мати цікавиться її життям, відвідує її виступи самодіяльності.

Психолог Кременчуцької спеціалізованої школи-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради ОСОБА_5 пояснила, що дитина ОСОБА_2 навчається добре, приймає участь у художній самодіяльності, мати дитини належним чином забезпечує її всім необхідним для навчання. В нетверезому стані ОСОБА_3 вона бачила останній раз, коли дитина навчалася в початковій школі. ОСОБА_3 до дитини ставиться добре, негативного впливу на дитину не здійснює, тілесних ушкоджень у дитини помічено не було.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є працівником соціальної служби та працює з родиною ОСОБА_3, яка періодично перебуває на обліку. Вказала, що при відвідуванні ОСОБА_3 вдома, остання завжди перебувала в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в Центрі соціальної служби для сім'ї та молоді та з 13 вересня 2016 року здійснює супровід ОСОБА_3, який завершено 20 грудня 2016 року. Під час супроводу нею було запропоновано ОСОБА_3 різні варіанти подолання алкогольної залежності, але остання обіцяла подолати алкогольну залежність самостійно.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п.16 Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

При цьому, судом першої інстанції вірно взято до уваги, що відповідно до шостого принципу Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, справа «Савіни проти України» (Заява № 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.п.47-50 Суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст. 8. Суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що докази, заявлені позивачем у справі є недостатніми для задоволення позову. Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, тому в задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід відмовити.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції не враховано, що малолітня ОСОБА_2 навчається в Кременчуцькій спеціалізованій школі-інтернат І-ІІІ ступенів ім. А.С. Макаренка та перебуває на її утриманні, тоді як її мати - ОСОБА_3 не працює, а тому має змогу забирати дитину додому не суперечить висновку суду та не може бути підставою для скасування рішення суду.

Посилання позивача на те, що згідно актів обстежень умов проживання ОСОБА_3 вживає алкогольні напої не є в даному випадку підставою для задоволення позову, так як не можуть слугувати доказом того, що відповідач регулярно вживає алкогольні напої, крім того, на момент проведення оглядів дитина знаходилася в школі, а тому дані акти також не можуть свідчити, що дитина знаходиться у невідповідних умовах, а мати в алкогольному сп'янінні під час перебування ОСОБА_2 вдома.

Також безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі, стосовно того, що суд не врахував, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері з діагнозом ППР-А синдром залежності від алкоголю, оскільки дана обставина не свідчить про те, що на даний момент відповідач зловживає алкогольними напоями та не виконую своїх батьківських обов'язків, тоді як відповідно до довідки Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру від 12 травня 2017 року № 309 відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні з 26 лютого 2014 року по 26 березня 2014 року.

Посилання органу опіки та піклування на те, що суд першої інстанції не попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і не поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків не є підставою для скасування рішення суду оскільки дані дії є правом, а не обов'язком суду та застосовуються на розсуд суду.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що вже після ухвалення судового рішення малолітня ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження від співмешканця відповідача є необґрунтованими, оскільки відповідно до довідки № 02-09/958 від 09 червня 2017 року наданої заступником головного лікаря з медичної частини Кременчуцької міської дитячої лікарні, ОСОБА_2 звернулася до травматологічного пункту міської дитячої лікарні 08 червня 2017 року та їй був поставлений діагноз: забій носа, лівої виличної ділянки, проте дана довідка не може бути доказом, яким саме чином дитина отримала дане ушкодження.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування чи зміни, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко