Провадження № 2-н/127/448/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Воробйов В.В., розглянувши в порядку наказного провадження заяву комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_1, ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось в суд з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з наступних підстав.

В п. 9 постанови пленуму «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року, судам розяснено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за надані послуги опалення і гарячого водопостачання, наданого заявником, у відповідачів утворилась заборгованість в період з травня 2010 року (з боргом в сумі 237,94 грн.) по квітень 2017 року. Натомість ст.ст. 256, 257 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, заявник просить стягнути заборгованість за період, який перевищує строк позовної давності, а тому не вбачається безспірності вимог стягувача та наявний спір про право.

Враховуючи вищенаведене, суд вбачає, що між сторонами існує спір про право, оскільки при прийнятті рішення необхідно зясувати обставини, що можливо тільки при розгляді справи в позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Роз'яснити стягувачу, що згідно з ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі вищенаведеного та керуючись постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 14 від 23.12.2011 року, ст. ст. 58, 59, 95, 100, 101, 208 - 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Розяснити заявнику його право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: