У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10, на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 70 тис. доларів США на строк до 29 вересня 2028 року зі сплатою 18 % річних. 29 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2008 року.

Позичальником належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, унаслідок чого 24 жовтня 2012 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за цим договором у розмірі 112 582 доларів 75 центів США та 159 266 грн 79 коп.

7 грудня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого 17 грудня 2012 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, так як у будинку АДРЕСА_1, крім іпотекодавця ОСОБА_4, зареєстровані й іншій особи, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітня дитина - ОСОБА_10, що є перешкодою виконання вищевказаного судового рішення.

Зазначав про те, що на момент укладення договору іпотеки у вищевказаному житловому будинку був зареєстрований лише іпотекодавець. Проте ОСОБА_4 у порушення ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та п. 1.7.4. договору іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець без письмової згоди іпотекодержателя не мав права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки, зареєстрував у спірному житловому будинку відповідачів.

Вважав, що такими діями відповідача порушено права банку як кредитодавця і іпотекодержателя.

З урахуванням наведеного ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» просило у рахунок погашення заборгованості у розмірі 112 582 доларів 75 центів США та 159 266 грн 79 коп. за кредитним договором від 29 вересня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом проведення публічних торгів, визначити початкову ціну реалізації предмета іпотеки не нижче за звичайні ціни на даний вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просив висилити відповідачів з зазначеного вище житлового будинку та зняти їх з реєстрації.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року, позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 29 вересня 2008 року у розмірі 112 582 доларів 75 центів США та 159 266 грн 79 коп., у тому числі заборгованість за сумою кредиту у розмірі 69 548 доларів 99 центів США; заборгованість за процентами за період з 15 листопада 2008 року по 16 квітня 2012 року у розмірі 43 033 доларів 76 центів США; пеня - 56 739 грн 49 коп.; штраф за порушення умов договору - 5 589 грн 50 коп.; штраф за невиконання умов страхування - 96 937 грн 80 коп., звернуто стягнення на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 вересня 2008 року, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 Встановлено спосіб реалізації зазначеного будинку шляхом проведення публічних торгів. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, неповнолітнього ОСОБА_10 без надання іншого житла зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Комунарському відділі управління державної міграційної служби в Запорізькій області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 як позичальником та іпотекодавцем належним чином не виконано взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, наявні підстави для виселення відповідачів зі спірного нерухомого майна, яке придбано за рахунок кредитних коштів, так як добровільно житловий будинок вони не звільнили.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що судом вірно встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 29 вересня 2008 року між ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 70 тис. доларів США на строк до 29 вересня 2028 року зі сплатою 18 % річних.

29 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2008 року.

24 жовтня 2012 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 582 доларів 75 центів США та 159 266 грн 79 коп.

7 грудня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого 17 грудня 2012 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

24 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, так як у будинку АДРЕСА_1 крім іпотекодавця - ОСОБА_4 - зареєстровані й іншій особи, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітня дитина - ОСОБА_10, що є перешкодою виконання вищевказаного судового рішення.

ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» зазначало про те, що на момент укладення договору іпотеки у вищевказаному житловому будинку був зареєстрований лише ОСОБА_4, проте він у порушення п. 1.7.4. договору іпотеки зареєстрував у спірному житловому будинку відповідачів без письмової згоди іпотекодержателя, що єтакож порушенням ст. 6 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернув уваги на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах. При цьому, судом не визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», можна дійти правового висновку про те, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової цінипредмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, згідно з якою ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: № 6-61цс15 від 27 травня 2015 року, № 6-2479цс15 від 9 грудня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик