Справа № 536/1682/16-ц
провадження 2/527/90/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Марущак Р.М.

при секретареві - Самородовій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій (з урахуванням збільшення позовних вимог) прохає стягнути з відповідача на її користь 70% вартості додаткових витрат, які були понесені нею на утримання їх дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, 9046 грн. 48 коп. Стягнути з відповідача на її користь 70% вартості додаткових витрат, які необхідні для лікування їх дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме 6000 грн. (шість тисяч грн.) 00 коп.

Свій позов мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.10.2011 року. Від шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Дочка часто хворіє, потребує постійного обстеження та лікування.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.10.2010 року, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач участі у додаткових витратах на лікування дитини добровільно не бере.

Посилаючись на викладене, на те, що вона є інвалідом ІІ групи та не має можливості працювати, отримує мінімальний дохід на місяць, вважає, що участь відповідача у додаткових витратах на дитину має складати 70% від загальної суми таких витрат.

У останнє судове засідання позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4 не з»явилися. Надали до суду заяви про завершення розгляду справи у їх відсутності. В засіданні, що відбувалося раніше позов підтримували, посилаючись на обставини та підстави, зазначені в ньому. Акцентували увагу суду на тому, що дитина часто хворіє, спостерігається постійно алергічна реакція, походження та причина якої до цього часу не встановлені. Це потребує дослідження у спеціалізованих медичних закладах, яке коштує досить дорого. Дарина вже обстежувалася у лікарів імунолога , алерголога та гематолога. Лише один аналіз крові коштує близько 1000 грн. Вона (позивач) планує провести обстеження дочки у м. Харкові, що потребує витрат на дорогу, оплату проживання та медичних послуг. Згідно ч.2 ст. 185 СК додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед і батько повинен приймати в цьому участь. Крім цього, позивач не виконує належно рішення судів щодо сплати аліментів на дітей та на неї, в зв»язку з чим має заборгованість, яку вона підтвердила документально.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у останнє судове засідання не з»явилися. В заяві до суду прохали завершити розгляд справи у їх відсутності. В засіданнях, що відбувалися раніше, позов не визнали, прохали у його задоволенні відмовити. Мотивували, тим, що відповідач не в змозі приймати участь у додаткових витратах на дитину, так як працюючи завідувачем сільського БК, отримує невисоку заробітну плату, з якої більше половини сплачується як аліменти на утримання дітей та колишньої дружини. Крім цього, він має хронічну хворобу з приводу чого перебуває на обліку у лікаря дерматолога, потребує лікування. Також має батьків пенсійного віку, яким зобов»язаний допомагати. Позивач ніколи не інформувала ОСОБА_2 про проблеми із здоров»ям дитини, не намагалася вирішити це питання добровільно. Навпаки , не дає йому можливості бачитися із дочкою. Своєю поведінкою, через невиконання прохання працівника бухгалтерії про відкриття картки, на яку могли б перераховуватися аліменти, фактично спричинила утворення заборгованості по сплаті аліментів..

Також відповідач у письмових запереченнях на позов, вказував , що витрати, на які вказує позивач, це витрати понесені при звичайному способі життя, і хоч вони і були додатковими, але не викликані особливими обставинами. Його участь у них не є обов»язковою, так як він сплачує аліменти на дочку. Крім цього, розмір додаткових витрат не обґрунтовується належними документами, а майбутні витрати розрахунком та обґрунтуванням додаткових витрат.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

14 липня 2010 року народилася ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 113911, виданим Рокитненською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Батько дитини ОСОБА_2, мати ОСОБА_1.

Шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.10.2010 року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 10 серпня 2010 року і до повноліття дитини та аліменти на користь ОСОБА_1 - 300 грн., щомісячно, на її утримання до досягнення донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, починаючи з 10 серпня 2010 року до 14 липня 2013 року.

Крім цього, за рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.06.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання непрацездатної дружини у розмірі 300 гривень, щомісячно, починаючи з 30 квітня 2010 року на строк інвалідності.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08.08.2011 року, зменшено розмір аліментів, визначений на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.06.2005 року та стягується з ОСОБА_2, який народився 30 червня 1983 року у місті Кременчуці, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини доходів позивача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини, тобто до 24 серпня 2022 року.

Батьки дитини проживають окремо, домовленості між ними по питаннях розподілу витрат на лікування дитини не досягнуто, відповідач не бере в них участі, тому спір вирішується у судовому порядку.

Ч.1 ст. 141 СК визначено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч.1 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Окрім цього, відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає доведеною позивачем обставину про те, що за станом здоров»я дитина потребує додаткових витрат на її медичні обстеження та на лікування. Такими доказами є зокрема:

- направлення ОСОБА_3 на консультацію до гематолога, імунолога в Полтавську обласну дитячу клінічну від 30.07.2016 року з приводу укусу кліща та виставленого діагнозу, пов»язаного із збільшенням лімфовузлів (а.с. 30);

- консультативний висновок спеціаліста алерголога від 22.06.2016 року, в якому визначено діагноз захворювання інсектна алергія, та рекомендовано планове обстеження дитини у педіатричному відділенні № 2 обласної дитячої клінічної лікарні, призначено препарат левоцетиринін на 7-10 днів при проявах інсектної алергії (а.с. 27);

- консультативний висновок спеціаліста імунолога-алерголога від 3.08.2016 року , в якому визначено діагноз захворювання та рекомендовано дообстеження в педіатричному відділенні № 2 обласної дитячої клінічної лікарні (а.с. 31-32);

- консультативний висновок спеціаліста від 19.08.2016 року, в якому діагноз визначено під питанням, і є вказівка про призначення лікування по результатах обстеження (а.с. 34-35)

- консультативний висновок спеціаліста від 8.09.2016 року, де виставлено діагноз з назвою хронічної вірусної інфекції та зазначений план медикаментозного лікування.

Разом з цим, розрахунок додаткових витрат наперед в сумі 6000 грн. позивач та її представник не надали ( в чому вони полягатимуть, їх складові, в якому лікувальному закладі будуть понесені), відповідними документами не обґрунтували (наприклад, довідкою про перелік, план необхідних обстежень та їх вартість, довідкою про вартість проїзду до населеного пункту в якому знаходиться медичний заклад , довідкою про бронювання готелю та вартість проживання в ньому). З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат наперед, а тому в задоволенні вказаної частини позовних вимог відмовляє. При цьому враховано, що позивач таким рішенням не позбавляється права заявити позов про стягнення реально витрачених сум після проведення необхідних обстежень та лікування.

Також представнику позивача судом в засіданні роз»яснювалася необхідність доведення додаткових витрат на дитину наперед та яким чином це можна зробити, але своє право на подання належних доказів особа не реалізувала.

Стосовно відшкодування додаткових витрат на дитину, які вже реально понесені позивачем в зв»язку із захворюваннями дитини, суд може взяти до уваги лише ті витрати, які є обґрунтованими тобто, якщо необхідність придбання лікарського засобу підтверджена лікарським призначенням та є докази, що в період придбання ліків дитина дійсно хворіла (проходила обстеження).

З цих підстав не взято до уваги майже всі фіскальні чеки за 2014 рік (а.с.14), фіскальні чеки за 2015 рік (а.с. 14-18), фіскальні чеки за 2016 рік, 2017 рік (а.с. 19 -21, 80-82), оскільки відсутні докази хвороби дитини у вказаний період та лікарські призначення, а також не доведено, що ліки були куплені за рецептами лікарів, тобто були показані дитині; крім цього фіскальні чеки від 16.09.2015 року, від 9.09.2015 року по яких придбавалася зубна паста, глина косметична, на думку суду, підтверджують звичайні витрати побутового характеру. Аналогічні висновки зроблені щодо фіскальних чеків за 31.08, 27.09.2016 року по яких придбавалися шампунь, вода «Моршинська», фіточай для вен, вугілля біле (а.с. 57).

Надані позивачем - квитанцію до прибуткового касового ордеру № 98 від 8 вересня 2016 року на суму 80 грн. ( не містить підпису головного бухгалтера та печатки), квитанцію до прибуткового касового ордеру без номера від 31 серпня 2016 року на суму 675 грн. (не містить будь-яких підписів та печаток) а.с. 23, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 97 від 1 листопада 2016 року на суму 130 грн. (не містить печатку, відмітку про сплату) суд вважає неналежними доказами затрат в зв»язку з тим, що вони не містять всіх необхідних реквізитів документу; аналогічно суд розцінив доказ на а.с. 24 - копія призначення , печатка лікаря нечітка, кому зроблено це призначення невідомо, оригінал документу суду не надавався; товарний чек на суму 112.05 грн. (а.с. 19) в якому взагалі відсутній перелік придбаних медикаментів.

Також не є належним доказом квиток на автобус ПР 015977 від 21.06.2016 року, оскільки він не містить даних про марштрут (а.с.25).

Обгрунтованими суд визнав такі додаткові витрати:

- вартість проїзду з м. Полтави до м. Кременчук по двох квитках 4.08.2016 -140 грн., вартість проїзду з м. Полтави до м. Кременчука 2.08.2016 року - 70- 00 грн., вартість проїзду з м. Кременчука до м. Полтави 22.06.2016 року 50 грн. (а.с. 25) , так як є докази того, що дитина в цей час обстежувалася в Полтавській обласній дитячій клінічній лікарні;

- сплату 120 грн. за прийом педіатра, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 106 від 19 серпня 2016 року, яка містить печатку (а.с. 37);

- оплату аналізу на суму 70 грн. - квитанція до прибуткового касового ордеру № 41 від 6.07.2016 року (містить печатку, прізвище дитини), а. с. 57 (зворот);

- оплату проведених обстежень на суму 860 грн. та 480 грн., так як їх необхідність підтверджена консультативним висновком, а квитанції до прибуткового касового ордеру № 61 від 2.11.2016 року, № 38 від 3.11.2016 року містять відмітку про сплату вказаних сум (а.с. 83);

- оплату УЗІ в сумі 120 грн. та в сумі 100 грн. - квитанція до прибуткового касового номера № 55 від 12 .11. 2016 року, № 58 від 12.11.2016 року (містять печатку та підпис (а.с. 83);

- оплату прийому у алерголога в сумі 90 грн. , квитанція № 28 від 16.11.2016 року (містить печатку та підпис) а.с. 83;

- придбання ацикловіру на суму 26.60 грн. 14.01.2017 року (а.с. 80), лімфоміазоту на суму 189.07 грн.(а.с. 82) так як ці ліки були призначені спеціалістом.

У суду немає сумнівів, що ліки, придбання яких підтверджено фіскальними чеками за 2015-2017 роки дійсно придбавалися позивачем, однак вона не потурбувалася про те, щоб довести обґрунтовність цих витрат відповідними записами лікарів у амбулаторній книжці дитини та лікарськими рецептами, не звернула увагу на неналежне оформлення деяких документів у лікарських закладах, що не дає змоги суду задовольнити всі заявлені вимоги.

Таким чином, доведені додаткові витрати склали суму 2315.67 грн. (140+70+ 50+120+70+860+480+120+100+90+26.60+189.07= 2315.67). Половину цих витрат 1157 грн. 84 коп. , виходячи з однакової відповідальності батьків за утримання дитини, їх матеріального стану (обоє мають невеликі доходи) суд покладає на відповідача і не вбачає правових підстав для проведення стягнення з нього у розмірі 70% витрат, як про це заявлено у позові.

Суд не взяв до уваги доводи відповідача про наявність у нього хронічного дерматолічного захворювання, батьків пенсійного віку, про отримання ним невисокої заробітної плати, з якої значна частина іде на сплату аліментів, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення його від обов»язку нести додаткові витрати на утримання дитини.

З огляду на викладене позов задовольняється частково.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору, позов задоволено на 7,7 %, (9046.48 + 6000 = 15046.48; 1157.84 : 15046. 48 х 100 = 7.7% ). Підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до відхиленої частини вимог у розмірі 508 грн. 76 коп. ( 100 - 7.7 = 92.3; 551.20 х 92.3% = 508.76 ).

Керуючись ст.ст. 180, 185 СК України, ст.ст.5-11,57-62, 88, 212- 215,218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 1157 грн. 84 коп..

В задоволенні іншої позовної вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 508 грн. 76 коп. - у відшкодування судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Р. М. Марущак