У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 лютого 2016 року між ним, від імені якого на підставі довіреності від 27 липня 2015 року діяв відповідач ОСОБА_7, та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу приміщення, за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Бобковою І.О. за № 199.

Продаж приміщення вчинено за 149 тис. грн, хоча ринкова вартість приміщення згідно звіту про оцінку майна, складеного TOB ІКФ «Реноме», становить 161 851 грн.

Разом з тим, вищевказане нежитлове приміщення вибуло з володіння позивача поза його волею, оскільки довіреність на ім'я ОСОБА_7 він надав на прохання свого батька - ОСОБА_6, через існування грошових зобов'язань останнього перед ОСОБА_7, як своєрідну запоруку їх виконання у майбутньому. Наміру продавати спірне нежитлове приміщення позивач не мав, що підтверджується тим, що у липні 2015 року він почав переобладнувати належне йому нежитлове приміщення у житлове на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області від 25 листопада 2014 року за № 403 «Про переобладнання нежитлового приміщення в житлове». З покупцем позивач не зустрічався та гроші від продажу приміщення не отримував.

Враховуючи факт укладення ОСОБА_4 від імені позивача договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з перевищенням наданих йому повноважень та з порушенням прав та інтересів ОСОБА_2, останній просив, посилаючись на ч. 1 ст. 241 ЦК України визнати вищевказаний правочин недійсним та визнати за ним право власності на нежитлове приміщення № АДРЕСА_1.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 23 лютого 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Бобковою І.О., за реєстровим № 199.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Бобковою І.О., за реєстровим № 199, ОСОБА_4 від імені позивача на підставі довіреності від 27 липня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Довбнею І.В., за реєстровим № 667, продав ОСОБА_5 нежитлове приміщення № АДРЕСА_1 за 149 тис. грн.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Зі змісту довіреності від 27 липня 2015 року (зі строком дії до 27 липня 2017 року), виданої ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_10, посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу ДовбнеюІ.В. за реєстровим № 667, відповідач уповноважений позивачем представляти його інтереси в будь-яких установах чи підприємствах, незалежно від організаційної форми та підпорядкованості, органах нотаріату, в тому числі в органах державної влади та місцевого самоврядування, в Державній реєстраційній службі України, в Державному агентстві земельних ресурсів України, а також в уповноважених недержавних структурах, господарських установах, житлово-комунальних органах, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, експертних організаціях (стосовно оцінки ринкової вартості нерухомого майна), з питань, пов'язаних з підготовкою необхідних документів та відчуження нерухомого майна, а саме: приміщення під АДРЕСА_1.

Довіреність в силу вимог ст. 202 ЦК України є одностороннім правочином, на який розповсюджується визначена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту вищевказаної довіреності вбачається, що представник має право отримувати гроші за договором купівлі-продажу та не зобов'язаний додатково погоджувати ціну нерухомого майна з продавцем, що спростовує посилання позивача на перевищення відповідачем, як представником, наданих йому позивачем повноважень, обумовлених в нотаріально посвідченій, чинній на момент укладення правочину довіреності від 27 липня 2015 року.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу, вчиненого 23 лютого 2016 року між ОСОБА_5, як покупцем, та ОСОБА_2, як продавцем, від імені якого на підставі діючої довіреності від 27 липня 2015 року виступав ОСОБА_4, останній діяв в межах та спосіб, визначених довіреністю.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов