Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ «КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк»), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2015 року становила 13 464 грн 32 коп., з яких: 5 274 грн 72 коп. - заборгованість за кредитом; 9 232 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 404 грн 75 коп. - пеня та заборгованість за комісією; 500 грн - штраф; 617 грн 35 коп. - штраф (процентна складова). При цьому з указаного розрахунку заборгованості було виключено суму у розмірі 6 561 грн 50 коп., яка була стягнута з ОСОБА_4 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року.

Беручи до уваги зазначене, ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2008 року у розмірі 13 464 грн 32 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки рішенням Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року стягнуто заборгованість за кредитним договором, при цьому зазначене рішення не виконується з підстав подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 вересня 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

20 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2008 року у розмірі

6 561 грн 50 коп.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22 серпня 2011 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання зазначеного судового рішення.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27 грудня 2012 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у зв'язку із заявою стягувача про заперечення проти реалізації майна боржника та повернення виконавчого листа.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16).

Враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року стягнуто заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2008 року, при цьому зазначене судове рішення не виконується з вини позивача, зокрема у зв'язку з поданням заяви про повернення виконавчого документа та заперечення проти реалізації майна боржника, доказів невиконання вказаного судового рішення

ОСОБА_4 не надано, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Доводи касаційної скарги, що заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому зобов'язальні правовідносини між сторонами не припинені є безпідставними, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2011 року стягнуто заборгованість за кредитним договором та відсутні докази про його невиконання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана