22-ц/775/418/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Костромітіна О.О.
Категорія 50 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Мироненко І.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

02 грудня 2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на період навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів. Вказувала, що з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року вона навчалась у Донбаській національній академії будівництва і архітектури, в зв'язку з чим 28 березня 2013 року рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя з відповідача були стягнуті аліменти на її утримання на період навчання в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею 23 років, починаючи з 28.12.2012 року по 20.05.2016 року. Між тим, відповідно до наданої довідки з навчального закладу термін закінчення навчання був визначений 30.06.2016 року. Тому просила стягнути з відповідача аліменти в тому ж розмірі на її користь за період її навчання з 21 травня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Позивач продовжує навчатися в Донбаській національній академії будівництва і архітектури, термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2017 року на заочній формі навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. На її думку відповідач має можливість надати їй матеріальну допомогу на період навчання, тому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на період навчання до 30 червня 2017 року в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку та доходів, але не більш, ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку та доходів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин по справі, просила рішенні від 03.05.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що попереднім рішенням суду про стягнення аліментів на її користь на період навчання були стягнуті аліменти на період, який менше, ніж було зазначено у довідці з навчального закладу. Даним оскаржуваним рішенням їй неправомірно відмовлено у стягненні аліментів за вказаний спірний період з 21.05.2016 року по 30.06.2016 року. Вважає, що оскільки попереднім рішенням суду від 28.03.2013 року їй помилково не було стягнуто аліменти за вказаний період, то в межах даного спору суд повинен був вирішити це питання на її користь.

Також в скарзі зазначає, що судом невірно застосовані норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки вона має право на навчання на усій території України, але не має зобовязань щодо виконання закону для навчання в учбових закладах не на тимчасово окупованій території України. Крім того, вказаний нормативний акт не містить посилань на учбові заклади, як на заклади, які б мали дотримуватися особливого правового режиму на тимчасово окупованій території України. Отже, рішення суду порушує її права, як громадянки України.

У відповідності до ч.2 ст. 305 та ст.197 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, які повторно не явилися до суду, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не скористалася правом здобуття вищої освіти на території України, відомості про її навчання, які вона надала у підтвердження вимог, неможливо прийняти у якості доказів, які є недійсними в сенсі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тому не створюють для неї належних правових наслідків - виникнення права у ОСОБА_2 на утримання батьком у звязку з її навчанням. Крім того судом зазначено, що не надано суду доказів про те, що вона потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням, одне із складових для виникнення права на утримання від батьків, яке передбачене ст. 199 СК України. У стягненні аліментів за період з 21.05.2016 року по 30.06.2016 року відмовлено у звязку із тим, що позивачем не доведено підстав, з якими закон повязує можливість стягнення аліментів за минулий час.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.4).

Відповідач ОСОБА_3 має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої дорівнює у середньому 9593,19 гривень на місяць (а.с.56).

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На підтвердження факту навчання позивач надала договір про надання освітніх послуг № 2/492-15 к від 01.09. 2015 року та довідку про те, що вона є студенткою 4 курсу, учбовий семестр з 01.09.2015 року по 31.01.2016 року, 5 курсу, учбові семестри з 01.09.2016 року по 31.01.2017 року, з 01.02.2017 року по 30.06.2017 року, заочна форма навчання. Документи видані установою Донбаській національній академії будівництва та архітектури, що розташована у місті Макіївка, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р. (а.с.7,15,40)

За положеннями ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.7 закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України, які проживають на тимчасово окупованій території, у населених пунктах на лінії зіткнення, мають право на здобуття або продовження здобуття певного освітнього рівня на території інших регіонів України за рахунок коштів державного бюджету з наданням місць у гуртожитках на час навчання.

Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, особи, яким надано статус біженця в Україні, особи, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та особи, яким надано статус закордонного українця, які перебувають в Україні на законних підставах та проживають на тимчасово окупованій території, мають право на здобуття або продовження здобуття певного освітнього рівня на території інших регіонів України в порядку, визначеному Законом України "Про вищу освіту".

Особи, зазначені в абзацах першому і другому цієї частини, мають право на здобуття дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійно-технічної та вищої освіти за будь-якою формою навчання, визначеною законодавством.

Особи, зазначені в абзацах першому і другому цієї частини, які не завершили здобуття повної загальної середньої освіти в загальноосвітніх навчальних закладах на тимчасово окупованій території, у населених пунктах на лінії зіткнення, з метою отримання документа державного зразка про повну загальну середню освіту мають право продовжити навчання та пройти державну підсумкову атестацію в загальноосвітніх навчальних закладах на території інших регіонів України.

Особи, зазначені в абзацах першому і другому цієї частини, здобувають вищу (на конкурсних засадах) та професійно-технічну освіту за кошти державного бюджету у порядку та в межах квот, визначених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Особи, зазначені в абзацах першому і другому цієї частини, які завершили здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території, у населених пунктах на лінії зіткнення після 20 лютого 2014 року, мають право на проходження атестації для визнання здобутих кваліфікацій, результатів навчання та періодів навчання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що держава Україна забезпечила реалізацію права громадянам України на освіту, яке гарантоване ст. 52 Конституції України, особам, які не завершили здобуття вищої освіти на тимчасово окупованій території, на території України.

Згідно з наказом Міністерства освіти України від 01.12.2014 року №1416 Донбаська національна академія будівництва та архітектури функціонує на даний час на підконтрольній українській владі території в м.Краматорську, що підтверджується інформацією на офіційному сайті учбового закладу.

Такі обставини позивач не оспорює, більш того, вказує про це в заяві апеляційному суду від 04.07.2017 року.

Однак, як вбачається зі справи, позивач не скористалася своїм правом на продовження освіти в Україні з метою здобуття вищої освіти на підконтрольній українській владі території з отриманням про це документу державного зразка.

Крім того, суд першої інстанції в обґрунтування відмови в позові правильно послався на те, що позивач також не довела, що вона потребує матеріальної допомоги у звязку із навчанням, в той час, як ОСОБА_2 отримує навчання на заочній формі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача в цій частині і відмову в позовних вимогах про стягнення аліментів на період навчання вірними. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права слід вважати такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суперечать змісту оскаржуваного рішення, з якого вбачається, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про порушення судом норм процесуального права у звязку з відмовою в задоволені її позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко вказано на відсутність правових наслідків будь яких документів, виданих органами/особами, які визначені ст. 9 зазначеного Закону України. Тобто слід зазначити, що позивачем не доведено факт її навчання у вищому навчальному закладі певного освітнього рівня на території України, яка не відноситься до тимчасово окупованої території України.

Неможливо також не погодитися із рішенням в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів за період 21 травня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Згідно з матеріалами справи рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 28.03.2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, стягнуті аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку відповідача, починаючи з 28.12.2012 року по 20.05.2016 року. В той же час в рішенні суду зазначено, що згідно з довідкою начального закладу термін навчання ОСОБА_2 складає з 01.09.2012 року по 30.06.2012 року.

Рішення суду позивач не оскаржувала.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.08.2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення в рішенні описки, що стосується дати закінчення навчання в 2016 році, відмовлено.

Вказану ухвалу позивач також не оскаржувала.

Отже, згідно з положеннями ч.2 статті 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку із ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів у їх сукупності.

У відповідності до наведених вимог закону, врахувавши обставини справи, суд першої інстанції також дійшов до правильного висновку про відмову в вимогах ОСОБА_2 про стягнення аліментів за період 21 травня 2016 року по 30 червня 2016 року за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення в цій частині нічим не мотивовані, не ґрунтуються на законі, зводяться до незгоди із оскаржуваним рішенням, і висновків суду не спростовують.

Посилання позивача на порушення судом норм процесуального права у звязку із тим, що судом помилково вказано місце її навчання в місті Донецьку, а не в місті Макіївка, що на думку позивача, свідчить про формальний підхід суду , не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Зазначена позивачем помилка не вплинула на правильність висновку суду, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановила, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_1

ОСОБА_6

ОСОБА_7