Справа № 461/1760/11 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/12/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2011 року, додаткове рішення цього суду від 19 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про виділ частки майна, що є у спільній сумісній власності-,

в с т а н о в и л а :

1 квітня 2011 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_8 про виділ частки майна, що є їх спільною сумісною власністю. З врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просить виділити частки в розмірі 1/2 у наступному нерухомому майні - квартира, що знаходиться за адресою - м. Львів, вул. Тарнавського, 74а/15; гараж, що знаходиться за адресою - м. Львів, вул. Тарнавського, 74а, гараж №19; квартира, що знаходиться за адресою - м. Львів, вул. Туган-Барановського, 9а/24; квартира, що знаходиться за адресою - м. Львів, вул. Туган-Барановського, 9а/27; квартира, що знаходиться за адресою - м. Львів, вул. Туган-Барановського, 9а/45. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є дружиною ОСОБА_8 Шлюб між ними було зареєстровано Галицьким відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 22 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №038663 від 22 липня 2006 року, а також актовим записом в книзі реєстрації шлюбів №172. Рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №2-о-164/2009р. від 24 листопада 2009 року було встановлено факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_8 з вересня 2002 року. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19 квітня 2011 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Ухвалено виділити ОСОБА_7 частки у нерухомому майні в розмірі: ? квартири, що знаходиться за адресою - м.Львів, вул. Тарнавського,74 а, кв.15; ? гаража, що знаходиться за адресою - м.Львів, вул.Тарнавського, 74 а, гараж № 19; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3. Зобовязано БТІ внести відповідні зміни та видати витяги про реєстрацію права власності на наступне нерухоме майно: ? квартири, що знаходиться за адресою - м.Львів, вул. Тарнавського,74 а, кв.15,реєстраційний номер - № 7466200; ? гаража, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Тарнавського, 74 а, гараж № 19, реєстраційний номер - № 7465283; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, реєстраційний номер - № 1720938; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2, реєстраційний номер - № 1720042; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_4, реєстраційний номер - № 1718879. Проведено розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 19 березня 2012 року ухвалено абзац 14 мотивувальної частини рішення доповнити пунктами 6-8 наступного змісту:

«6. нежитлові приміщення літ. Г-1, площею 1755,0 м2, за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вул. Вокзальна, 20 (договір купівлі-продажу №3038 від 30.11.2006 р., витяг про право власності на нерухоме майно № 12728252 від 01.12.2006р.);

7. нежитлові приміщення літ. Е-1, площею 65,1 м2, за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вул. Вокзальна, 20 (договір купівлі-продажу №3039 від 30.11.2006 р., витяг про право власності на нерухоме майно № 12728500 від 01.12.2006р.);

8. нежитлові приміщення літ. Д-1, площею 278,5 м2, за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вул. Вокзальна, 20 (договір купівлі-продажу №3037 від 30.11.2006 р., витяг про право власності на нерухоме майно № 12728356 від 01.12.2006р.).»

Рішення та додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова оскаржив ОСОБА_5, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що оскаржувані рішення ухвалені при неповному зясуванні обставин справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, при порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права. Вказує, що ОСОБА_8 є його батьком, який уклав шлюб з позивачем 22 липня 2006 року. Спірне майно належало ОСОБА_8 Посилаючись на норми КпШС України, вважає, що проживання однією сімєю не створювало режиму спільного майна, яке в цей час придбано. Підстави для визнання права власності на спірне майно за позивачем відсутні. Судом невірно застосовано норми чинних ЦК та СК України, які не діяли на час виникнення спірних правовідносин. Вважає, що за результатами розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення належало постановити ухвалу про відмову у задоволенні цієї заяви. Додаткове рішення ухвалено без повідомлення сторін, з порушенням вимог ст.ст.197,198,220 ЦПК України. Просить скасувати рішення та додаткове рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позову повністю.

Представники ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_7, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 179 цього Кодексу визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції цього не врахував, не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, що є обовязковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення цим вимогам не відповідають.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28 березня 2012 року, яке було чинним на час ухвалення оскаржуваних рішень, за заявою ОСОБА_7 визнано померлим ОСОБА_8, який був чоловіком ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_5 На підставі цього рішення 22 травня 2012 року вчинено актовий запис про смерть ОСОБА_8 7 квітня 2012 року, на підставі якого видано свідоцтво про смерть.

У подальшому зазначене рішення скасоване. Останнім рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_8 визнано померлим

ОСОБА_5 через свого представника 17 січня 2013 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском строку для її прийняття.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 2 липня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_5 Ухвалено визначити додатковий строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 терміном 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили. У відкритті касаційного провадження для перегляду вказаних судових рішень відмовлено.

ОСОБА_8 був власником квартир № 24, № 27 та № 45 у будинку 9А на вулиці Туган-Барановського у м.Львові, набутих на підставі договорів купівлі-продажу від 17 липня 2003 року; квартири № 15 у будинку 74А на вулиці Тарнавського у м.Львові, набутої на підставі договору пайової участі у будівництві від 20 червня 2002 року та гаража № 19 за цією адресою, набутого на підставі договору пайової участі у будівництві від 3 жовтня 2003 року.

На підставі договорів купівлі-продажу від 30 листопада 2011 року ОСОБА_8 придбано нежитлові приміщення літ. Г-1, площею 1755,0 м2, нежитлові приміщення літ. Е-1, площею 65,1 м2 та нежитлові приміщення літ. Д-1, площею 278,5 м2 за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вул. Вокзальна, 20.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2009 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з вересня 2002 року. Суд зробив висновок, що спірне майно є спільною сумісною власністю позивача і ОСОБА_8, посилаючись на ст.ст. 60,74 СК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 листопада 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, - скасовано, заяву ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду.

Частиною першою статті Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

На час дії КпШС України фактичне сумісне проживання не створювало режиму спільної сумісної власності придбаного майна.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу України, і з урахуванням розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, повязані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, якщо укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-135цс13, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

Докази про те, що спірне майно набуте внаслідок спільної праці позивача і ОСОБА_8 відсутні.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення цього не врахував.

Позивачу було відомо про те, що ОСОБА_8 визнано померлим і у звязку з цим видано свідоцтво про смерть, оскільки це рішення ухвалено за її заявою, було чинним на час ухвалення оскаржуваного судового рішення. Відтак, щодо спірного майна виникли відносини спадкування.

Разом з тим, позивач, не надавши доказів про порушення невизнання чи оспорювання її прав, звернулася до суду з цим позовом, визначивши відповідачем визнаного померлим ОСОБА_8, хоч його цивільна правоздатність відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України припинилася. Належний відповідач до участі в справі не залучений.

Окрім того, представники осіб, які беруть участь у справі, визнають, що спірне майно передано в іпотеку банку для забезпечення виконання кредитних зобовязань. Іпотекодержатель до участі в розгляді справи не залучений.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених стаїтею 367 цього Кодексу;

4)судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 1 і 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках, передбачених ст. 220 ЦПК України і не може змінити по суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд відмовляє в задоволенні заяви.

У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_7 зазначила, що в мотивувальній частині рішення від 19 квітня 2011 року суд в не відобразив повного переліку майна, що було набуто сторонами спільно, але зареєстроване за відповідачем ОСОБА_8

Суд розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення без повідомлення сторін у порушення вимог ч.3 ст. 220 ЦПК України. При наявності відомостей про смерть відповідача ОСОБА_8 не вжито заходів для залучення його правонаступників або належних відповідачів. Додатковим рішенням змінено рішення від 19 квітня 2011 року, що є недопустимим.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення та додаткове рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішень суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, - задовольнити.

РішенняГалицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2011 року і додаткове рішення цього суду від 19 березня 2012 року, - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»

- про виділення ОСОБА_7 частки у нерухомому майні в розмірі: ? квартири, що знаходиться за адресою: м.Львів, вулиця Тарнавського,74 а, квартира15; ? гаража, що знаходиться за адресою: м.Львів, вулиця Тарнавського, 74 а, гараж № 19; ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7; нежитлових приміщень під літерою Г-1, площею 1755,0 м2, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вулиця Вокзальна, 20 (договір купівлі-продажу №3038 від 30 листопада 2006 року, витяг про право власності на нерухоме майно № 12728252 від 1 грудня 2006 року); нежитлових приміщень під літерою Е-1, площею 65,1 м2, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вулиця Вокзальна, 20 (договір купівлі-продажу №3039 від 30 листопада 2006 року, витяг про право власності на нерухоме майно № 12728500 від 1 грудня 2006 року); нежитлових приміщень під літерою Д-1, площею 278,5 м2, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Муроване, вулиця Вокзальна, 20 (договір купівлі-продажу №3037 від 30 листопада 2006 року, витяг про право власності на нерухоме майно № 12728356 від 1 грудня 2006 року);

- зобовязання БТІ внести відповідні зміни та видати витяги про реєстрацію права власності на наступне нерухоме майно: ? квартири, що знаходиться за адресою: м.Львів, вулиця Тарнавського,74а, квартира15,реєстраційний номер 7466200; ? гаража, що знаходиться за адресою: м.Львів, вулиця Тарнавського, 74 а, гараж № 19, реєстраційний номер 7465283; ? квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_8, реєстраційний номер 1720938; ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9, реєстраційний номер 720042; ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10, реєстраційний номер 1718879, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: