Справа № 588/361/17
№ провадження 2/588/282/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Лободи Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» у березні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 січня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 31 січня 2017 року внаслідок невиконання зобов'язань за договором відповідач має заборгованість - 40449,50 грн., яка складається з наступного: 2117,19 грн. - заборгованість за кредитом; 32129,95 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1902,36 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 40449,50 грн. заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Також від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення до позову, згідно з якими позивач посилався на те, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 26.01.2011 відповідач уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір приєднання. При цьому підписанням цієї заяви, відповідач засвідчив, що приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які разом з заявою складають Договір банківського обслуговування. Відповідно до п.1.7.31 вказаних Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, а тому позов було подано до суду в межах строку позовної давності.Оскільки картка видана відповідачу діє до останнього дня жовтня 2014 року, тому строк повернення кредиту у повному обсязі спливає 31.10.2014 року. Оскільки позивач звернувся до суду 18.03.2014 року, то трирічний строк позовної давності на його думку дотримано (а.с.56-58, 66-69).

Відповідач у судове засідання не з'явилась, подала письмові заперечення проти позову, просила розгляд справи провести у їївідсутність. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами законодавчо визначеного трирічного строку позовної давності. Крім того, позивач,на момент укладення кредитного договору,не ознайомив її із Умовами та правилами надання банківських послуг, згідно з якими строк позовної давності було збільшено до 50 років, у зв'язку із чим зазначений строк позовної давності не може бути застосований щодо заявлених банком позовних вимог (а.с.50-52).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що 26 січня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.10-11).

Вказані кредитні кошти відповідач отримав, підписавши Анкету - заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Анкета), а також підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі - Довідка про умови кредитування) (а.с.8-10).

За умовами договору відповідач зобов'язувався погашати кредит щомісячними платежами, розмір яких у відповідності із вищезазначеною Довідкою складав 4 % від заборгованості, а строк внесення платежів було встановлено до 25 числа місяця, наступного за звітним. При цьому відповідно до Довідки про умови кредитування Базова відсоткова ставка на місяць складає 2,5 % і відповідно на рік складає - 30 % (а.с.10).

З наданих суду виписок за картковим рахунком на ім'я відповідача № НОМЕР_2 вбачається, що остання несвоєчасно виконувала обов'язки за укладеним договором, тобто із своєчасного погашення суми кредиту та відсотків, у результаті чого утворилась заборгованість. В поданих суду запереченнях відповідач не спростовує несвоєчасне погашення кредиту та наявність заборгованості.

При цьому ОСОБА_3подала заяву про застосування судом позовної давності до заявлених позивачем вимог та просила відмовити у зв'язку з її спливом у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відмови у стягнення з відповідача заборгованості через пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, у своїх поясненнях до позову позивач наполягав на тому, що складовою частиною укладеного з відповідачем кредитного договору є Умови та правила надання банківських послуг, згідно з якими строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. (п. 1.7.31 Умов)

Натомість позиція відповідача зводилась до того, що з вказаними Умовами та правилами надання банківських послуг, які були долучені до позову, його під час укладання кредитного договору позивач не ознайомлював, а тому до спірних правовідносин має застосовуватись позовна давність тривалістю у три роки як це передбачено положеннями статті 257 ЦК України.

Даючи оцінку цим доводам сторін суд виходить із того, що згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За таких обставин, виходячи з правового аналізу частин 1, 2 статті 207, частин 1 статті 259 ЦК України, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, якими установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника. Не встановлено судом також і наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів позичальник, підписуючи Анкету позичальника, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання Анкети позичальника, або в подальшому такі Умови та правила надання банківських послуг, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

У підписаних відповідачем Анкеті позичальника та Довідці про умови кредитування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності також немає. А тому відсутні підстави для застосування збільшеного строку позовної давності. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16 цс15, від 1 липня 2015 року 6 - 757 цс15.

Доказів того, що між сторонами досягнуто домовленість про збільшення позовної давності матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності, установлений законом, тобто статтями 257, 258 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановіВерховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14.

З інформації, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що термін дії виданої 26.01.2011 року ОСОБА_3 картки № НОМЕР_2 був визначений до останнього дня жовтня 2014 року (а.с. 59, 69 зворотній бік).

Твердження відповідача про те, що строк дії картки закінчився 26.02.2012 року і на новий строк картка поновлена не була, не підтверджено жодними доказами. Натомість, з поданої суду позивачем виписки за картковим рахунком на ім'я відповідача № НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 активно користувалась указаною карткою після 26.02.2012 і до 28.02.2014 року шляхом придбання товарів у м.Богодухів, зняття готівкових коштів через банкомат в указаному місті, поповнення цієї картки через термінал самообслуговування, тощо (а.с.61-62,71-79).

Отже, перебіг позовної давностіщодо повернення кредиту в повному обсязі почався після закінчення строку дії картки, виданої відповідачу - тобто після 31 жовтня 2014 року.

Останній платіж в сумі 200 грн. на погашення заборгованості за кредитом за вказаним картковим рахунком ОСОБА_3 було вчинено 28.02.2014 року (а.с.75), тобто до закінчення строку дії картки, що вказує на те, що строк позовної давності, який почався після 31.10.2014 року відповідно до частини першої статті 264 ЦК України не переривався.

Із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 18 березня 2017 року (а.с.60), тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами, крім тих, до яких застосується спеціальна позовна давність.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 31.01.2017 заборгованість склала 40449,50 грн., з якої: 2117,19 грн. - заборгованість за кредитом; 32129,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1902,36 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6,7).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Аналіз наданого розрахунку заборгованості та виписок про рух коштів за картковим рахунком відповідача дає підстави для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом в сумі 2117,19 грн., яка обчислена станом на 31.01.2017 року і складається із суми поточної заборгованості за кредитом в сумі 1293,85 грн. та простроченої в сумі 823,34 грн.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з процентів за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 32129,95 грн., суд виходить з таких мотивів.

З розрахунку розміру заборгованості вбачається, що процентна ставка з січня 2011 року по серпень 2014 року включно становила 30%. Указана відсоткова ставка передбачена у Довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, згідно з якою Базова відсоткова ставка на місяць складає 2,5 % і відповідно на рік складає - 30 % (а.с.10).За період з 01 вересня 2014 року по 01.04.2015 року відсоткова ставкастановила 34,8%, а в період з 01.04.2015 по 17.08.2015 рік - 43,2%. Виходячи з таких ставок позивачем розрахована заборгованість за відсотками в сумі 32129,95 грн.

Будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачем щодо зміни розміру фіксованої процентної ставки з 30 % до 34,8 % та з 34,8 % до 43,2 % у справі відсутні. Позивач у позові посилався на те, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Як установлено судом вище зміст укладеного сторонами договору викладено в Анкеті позичальника та Довідці про умови кредитування домовленості, які підписано відповідачем. Анкета та Довідка підписані 26.01.2011 на час коли була установлена Базова відсоткова річна ставка за користування кредитом на рівні 30 %. Домовленості про право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, підписані відповідачем Анкета та Довідка не містять.

За загальним правилом одностороння зміна умов зобов'язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525, частина 1 статті 651 ЦК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1056-1 ЦК України (у редакції на час укладення сторонами договору 26.01.2011 року до змін редакції цієї статті згідно із Законом України від 15.11.2016 №1734) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Доказів того, що договором укладеним між сторонами передбачено змінюваний тип процентної ставки і що позивач як кредитодавець відповідно до частини 4 статті 1056-1 ЦК України письмово повідомиввідповідача - позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, позивачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми відсотків за користування кредитом іншої, ніж передбачено Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачем ставки(30%), тобто - 34,8 % та 43,2 %.

Нарахована сума заборгованості за відсотками за ставкою 30% відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 1491,21 грн. (за період, з якої вона почала утворюватись з 14.02.2011 року до 31.08.2014 - до дати одностороннього збільшення процентної ставки). Указану частину заявленої до стягнення позивачем боргу з відсотків суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

За період з 01.09.2014 по 31.01.2017 року сума належної до стягнення з відповідача заборгованості з відсотків, яка підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 2117,19 грн. також за ставкою 30 % складає 1532 грн. 97 коп. ((2117,19 грн. х (30%/365 днів=0,082%) х 883 дні (кількість днів прострочення за період з 01.09.2014 до 31.01.2017))/100).

Отже, сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3024,18 грн. (1491,21 грн. + 1532,97 грн.)

Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач просить суд стягнути з відповідача 3800 грн. пені та комісії, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1902,36 грн. - штраф (процентна складова).

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача указаних складових нарахованої позивачем заборгованості, суд виходить з таких мотивів.

Позивач просить стягнути 3800 грн. пені та комісії, при цьому ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості жодним чином позивач не розмежовує яку суму складає пеня, а яку комісія.

Аналіз наданої позивачем виписки за картковим рахунком на ім'я відповідача НОМЕР_3 дає підстави для висновку про те, що позивачем щомісяця нараховувалась (списувалась) саме пеня за допущення прострочення за кредитом на суму понад 100 грн., а нарахування комісії не відбувалось (а.с.71-79).

Отже, в розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви, позивачем була нарахована саме пеня за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 3800 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Ураховуючи, що відповідач заявила про застосування позовної давності заборгованість за пенею підлягає стягненню в межах року, що передував зверненню 18.03.2017 року з цим позовом до суду, тобто за період з 01.04.2016 року по дату визначення позивачем заборгованості 31.01.2017 року.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», підписаною відповідачем за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня в розмірі 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць. В розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.04.2016 року по 31.01.2017 року вказано нарахування пені в розмірі 100 грн. щомісячно. В підтвердження цього розміру банком не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 в установленому порядку була ознайомлена з зазначеним розміром пені. Таким чином розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, в межах річного строку позовної давності за період з 01.04.2016 року по 31.01.2017 року складає 240 грн. (8 місяців х 30 грн.)

Крім того умовами кредитування, які визначені у вказаній довідці, передбачено нарахування штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15).

Позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Отже, підстави для стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1902,36 грн. (процентна складова) відсутні.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 5381 грн. 37 коп. (2117,19 грн. + 3024,18 грн. + 240 грн.) з відмовою у позові в частині стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення позивачем заборгованості в сумі 35068,13 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 5381 грн. 37 коп., тобто на 13,3 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 212 грн. 80 коп. (1600 грн.* 13,3 %) судового збору.

Керуючись вимогами статей 209, 214-215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором № б/н від 26.01.2011 року у розмірі 5381 (п'ять тисяч триста вісімдесят одну) грн. 37 коп., яка складається з: 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн. 19 коп. - заборгованість за кредитом; 3024 (три тисячі двадцять чотири) грн. 18 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 240 (двісті сорок) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 212 (двісті дванадцять) грн. 80 коп. компенсації судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В. Щербаченко