АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/455/17 Головуючий суддя 1-ї інстанції Коваленко О. А.
Провадження № 22-ц/ 790/4316/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
договорів позики, кредиту,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

22 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.

Позивач посилалась на ті обставини, що 10 жовтня 2016 року їй стало відомо, що в провадженні Куп'янського міськрайонного суду Харківської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, позов якого обґрунтований тим, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_2 в борг 50 000 грн., які зобов'язався повернути до 30 червня 2015 року, про що видав розписку від 07 жовтня 2013 року, та 170 000,00 гривень, які зобовязався повернути до 20 жовтня 2014 року, про що видав розписку від 20 березня 2014 року. ОСОБА_3 є її чоловіком з 21 вересня 1986 року. Позивач вважала, що вищевказані розписки є недійсними договорами позики, оскільки складені без фактичної передачі коштів, без її згоди під час зареєстрованого шлюбу та без урахування інтересів сім'ї.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не підтвердила наведені нею обставини належними та допустимими доказами.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надавши телефонограму про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на ті обставини, що вказане рішення було постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що розписки є недійсними договорами позики, оскільки складені без її згоди під час зареєстрованого шлюбу та без урахування інтересів сім'ї.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 69-72)

Представник позивача ОСОБА_4 просила суд розглядати справу в її відсутності, про що надала телефонограму суду (а.с. 68).

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 просили суд про перенесення розгляду справи у звязку з відрядженням. Проте, будь яких доказів в підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надали (а.с. 69).

У звязку з чим, колегія суддів на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договори позики ОСОБА_2 укладалися зі ОСОБА_3, а не з подружжям ОСОБА_3, то згоди ОСОБА_1 не вимагалось.

Договори позики були укладені з дотриманням письмової форми, досягнута згода сторін щодо всіх істотних умов, у звязку з чим правові підставі для визнання договорів позики недійсними, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 21 вересня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 8).

Згідно розписки від 07 жовтня 2013 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 50 000,00 гривень, які зобов'язався повернути до 30 червня 2015 року (а.с. 11).

Згідно розписки від 20 березня 2014 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 170 000,00 гривень, які зобов'язався повернути до 20 жовтня 2014 року (а.с. 12).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Колегія суддів дійшла до висновку, що в даному випадку сторонами договору дотримані вимоги щодо форми правочину, а наявні розписки свідчать про фактичну передачу грошей позичальнику.

Правові підстави для визнання договорів недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що оспорювані договори суперечать інтересам сімї, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що положення ст. 65 СК України регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного з подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого з подружжя, а лише для позичальника як сторони в договорі.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5» від 3 0 лютого 2012 року, положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Згода другого з подружжя не є необхідною для отримання позики. Ці кошти є особистим майном другого з подружжя, і не відносяться до спільного сумісного майна.

Відповідно, закон і не передбачає їх використання виключно в інтересах сімї. Крім того, обовязок повернути кошти позичальника ОСОБА_3 не покладає обовязків на його дружину ОСОБА_1

Отже, положення ст. 65 СК України не регулюють отримання коштів в якості позики одним із подружжя, і відсутність згоди другого з подружжя не є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував всі обставини по справі, правильно встановив правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, надав належну оцінку доводам сторін та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

У звязку з чим, відсутні правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 1047 ЦК України, ст. 65 СК України, ст.ст. 303, 304, ч.1 ст. 308, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий - А.І. Колтунова

Судді - С.С. Кругова

ОСОБА_5