Справа № 559/1828/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 липня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Кічатої О.Ю.

секретаря Остапчук О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дубно цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01.08.2014 між ОСОБА_3 та ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-13-00452, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольцваген», державний реєстраційний № НОМЕР_1.

01.01.2015 на 366 км+220 м автодороги Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольцваген», державний реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний № НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2.

Згідно з довідкою ВДАІ та постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.02.2015, вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

05.01.2015 ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та надав усі необхідні документи. 23.01.2015 позивачем на підставі замовлення № /1 від 14.01.2015 складено страховий акт № СТОКА-1995 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вказаних документів позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 162248 грн. 08 коп., 11.03.2015 доплачено 8539, 37 грн. Оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ, 12.03.2015 позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу до ВАТ НАСК «Оранта» і 28.04.2015 було виплачено 49490 грн., тобто ліміт відповідальності страховика згідно полісу з урахуванням франшизи. Тому, для повного відшкодування шкоди, 27.05.2015 відповідачу було направлено регресну вимогу №23807 з проханням у добровільному порядку виплатити залишок страхового відшкодування. Відповідачем зазначені кошти не виплачені, тому змушені звернутись до суду. Після уточнення позовних вимог просять стягнути з ОСОБА_2 Володимирівни121297 грн. 45 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позовні вимоги задоволити повністю, стягнути з відповідачки на користь позивача в порядку регресу шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 121297 грн. 45 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1819,46 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання двічі не зявилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 104, 114).

Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів (а.с. 116).

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 01.08.2014 між ОСОБА_3 та ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-13-00452, а саме: транспортного засобу «Фольцваген», державний реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с. 5-11).

Згідно довідки ДАІ МВС, а також відомості №9484666 від 15.01.2015, 01.01.2015 на 366 км+220 м автодороги Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольцваген», державний реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний № НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 17-19).

Відповідно до постанови Дубенського міськрайонного суду від 10.02.2015 вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 21).

Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

05.01.2015 ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.22).

На підставі замовлення № /1 від 14.01.2015 складено страховий акт № СТОКА-1995 та розрахунок страхового відшкодування до нього. 26.01.2015 позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 162248 грн. 08 коп. (а.с. 38-47, 59-63).

Згідно платіжного доручення № 4853 від 11.03.2015, позивачем також виплачено ОСОБА_3 8539, 37 грн. на підставі страхового акта № СТОКА-1995/1 (а.с.106-109).

Позивач зазначив, що оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ, 28.04.2015 позивачу було виплачено 49490 грн., тобто ліміт відповідальності страховика згідно полісу з урахуванням франшизи. Відповідно до квитанції від 18.02.2015 ОСОБА_3 сплачено 3761, 75 коп. за послуги ремонту (а.с. 57).

Для повного відшкодування шкоди, 27.05.2015 ОСОБА_2 було направлено регресну вимогу №23807 з проханням у добровільному порядку виплатити залишок страхового відшкодування у розмірі 112758 грн. 08 коп., яку ОСОБА_2 отримала 02.06.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповіді на неї не надійшло (а.с. 65, 66).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, оскільки шкода завдана з вини ОСОБА_2, вона підлягає відшкодуванню за її рахунок.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно до вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач виплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 162248, 08 грн. за ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Фольцваген», державний реєстраційний № НОМЕР_1. Окрім того, 10.03.2015 ОСОБА_3 позивачем було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 8539, 37 грн. ВАТ НАСК «Оранта» сплатила позивачу 49490 грн., тобто ліміт відповідальності страховика згідно полісу з урахуванням франшизи, тому залишились невідшкодованими 121297, 45 грн.

Згідно з п.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

У відповідності зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»: до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження відшкодування понесених позивачем витрат відповідач не надав.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтвердженні витрати.

Ч.1 ст.79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1819, 46 грн. (а.с. 1, 110)

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 212- 215, 224-227 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) в порядку регресу шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 121297 (сто двадцять одна тисяча двісті дев»яносто сім) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" сплачений судовий збір у розмірі 1819 (одна тисяча вісімсот дев»ятнадцять) грн. 46 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: