Справа №581/467/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кузьмінський О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1632/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

06 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом і свої вимоги мотивував тим, що у період з 1999 року по 2005 рік він проживав у АДРЕСА_1 у домогосподарстві ОСОБА_4 та її племінника ОСОБА_5 Фактично вони проживали однією сім'єю, так як вели спільне господарство та мали спільний бюджет. ОСОБА_4 на підставі державного акта належала земельна ділянка на території Русанівської сільської ради, площею 2,85 га, і оскільки вона була досить похилого віку, то даний документ вона передала йому, у зв'язку з чим, починаючи з 2002 року він фактично став власником землі та почав нею користуватися. ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка на сьогоднішній день не прийнята. Племінник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер. Інших спадкоємців немає. Після смерті ОСОБА_4 він відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаною землею більше 15 років, а тому вважає, що має право набути у власність земельну ділянку у порядку набувальної давності. Просив суд визнати за ним, ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, що знаходиться на території Русанівської сільської ради, площею 2,85 га, яка належала померлій ОСОБА_4

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. У доводах апеляційної скарги зазначає, що понад 15 років добросовісно користується спірною земельною ділянкою, а тому має право на передачу її у власність за набувальною давністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог.

Такі висновки суду ґрунтуються на наявних доказах у справі та відповідають вимогам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,85 га на території Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 10 травня 2002 року та довідкою Русанівської сільської ради Липоводолинського району (а.с.8, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерті (а.с.13).

Відповідно до довідок виконкому Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 667 від 21 вересня 2016 року та №671 від 23 вересня 2016 року, ОСОБА_4, 1924 року народження, проживала за адресою: АДРЕСА_1 де вона і померла. Разом з нею проживав та був зареєстрований її племінник ОСОБА_5, 1950 року народження. З 1999 року по 2005 рік з ними проживав ОСОБА_3, 1958 року народження, без реєстрації місця проживання, який доглядав за ОСОБА_4 до дня її смерті, вів з нею спільне домашнє господарство, доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку (а.с.9, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерті (а.с.12) .

Заповіт від імені ОСОБА_4 виконкомом Русанівської сільської ради не посвідчувався. Спадкоємцем за законом являється ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Даними про інших спадкоємців першої черги сільська рада не володіє. Заборони на відчуження (арешту) на будь-яке майно спадкодавця за даними сільської ради не зареєстровано (а.с.11).

Позивач ОСОБА_3 користується земельною ділянкою ОСОБА_4 з 2002 року по сьогоднішній день та сплачує земельний податок (а.с.14-17).

З листа Липоводолинської районної державної нотаріальної контори №995/01-16 від 25 липня 2017 року вбачається, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 в нотаріальній конторі спадкова справа не заведена, спадкоємці з заявами не зверталися, відомостей про спадкоємців, які відповідно до пунктів 3, 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, немає; заповіти від імені ОСОБА_4, відповідно до Спадкового реєстру не посвідчувалися (а.с.34).

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Так, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В абзаці другому даної норми передбачено, що набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Таким законом є Земельний кодекс України (ст. 119 ЗК), який встановлює строк володіння земельною ділянкою для набуття права власності на неї на підставі набувальної давності 15 років. Норма Земельного кодексу України є спеціальною до даних правовідносин, на відміну від норми ЦК України(ст.344), яка є загальною. Тому при набутті права власності на земельну ділянку за набувальною давністю потрібно керуватися саме нормами ЗК України. Цим спростовуються доводи апелянта про те, що ст.344 ЦК України повністю поширюється на земельні ділянки і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність) регулюється ст.119 Земельного кодексу України, якою передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Частиною 2 статті 119 ЗК України передбачено, що передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз'яснено, що особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи положення ст.344 ЦК України, ст.119 ЗК України, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,85 га за набувальною давністю.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, після повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, тому колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -