Справа № 265/5846/17
Провадження № 2/265/1600/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 жовтня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, індексації заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, індексації заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначає, що працювала у ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на посаді економіста з праці 1 категорії. За період роботи вона як посадова особа жодного разу не притягувалась до дисциплінарної або адміністративної відповідальності. Роботодавець у свою чергу порушує її трудові права щодо своєчасної виплати заробітної плати, розрахунку при звільненні. Посилаючись на норми діючого законодавства, просить стягнути з відповідача на її користь:

заборгованість по заробітній платі станом на 31 грудня 2016 року в сумі 8413,36 гривень,

суму індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року в сумі 14938,12 гривень, з утриманням з цієї суми податку на дохід 18% в сумі 2688,86 гривень, військового збору 1,5% в сумі 224,07 гривень, а всього до виплати 12025,19 гривень,

компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату станом на 31 грудня 2016 року в сумі 825,59 гривень, з утриманням з цієї суми податку на дохід 18% в сумі 148,61 гривень, військового збору 1,5% в сумі 12,38 гривень, а всього до виплати 664,60 гривень,

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 31 серпня 2017 року із розрахунку 243 дні затримки, середньоденної заробітної плати 159,04 гривень, в сумі 38705,04 гривень, з утриманням з цієї суми податку на дохід 18% у розмірі 6966,91 гривень, військового збору 1,5% в сумі 580,58 гривень, а всього до виплати 31157,55 гривень.

До зали судових засідань позивач не прибула, через канцелярію суду подала заяву, якою зменшила позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зазначила, що станом на 31 серпня 2017 року кількість днів затримки становить 164 робочих дня, а сума середнього заробітку за цей час становить 26121,92 гривень без врахування належних до сплати обовязкових платежів. Решту позовних вимог підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, будь-яких заяв суду не надав.

З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позов, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Встановлено, що наказом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 33-к від 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства з посади економіста з праці першої категорії на підстав ст. 36 п.1 КЗпП України за угодою сторін.

Відповідачем не спростовано самого факту утворення заборгованості перед позивачем ОСОБА_1 із виплати заробітної плати станом на день звільнення та згідно із довідкою ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 08/233 від 14 вересня 2017 року заборгованість по заробітній платі перед останньою складає 8413,76 гривень.

Проте позивач просить сягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 8413,36 гривень, тому враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, саме відшукувана позивачем сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивач посилається на те, що їй залишається невиплаченою індексація заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, які є складовими заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 24.12.2015 р.). Як зазначено у ст. 2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення).

Аналогічне визначення містить Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.03.2003 р. № 1078, відповідно до п. 4 якого, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно п. 5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Як вбачається з довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 08/233 від 14 вересня 2017 року за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно їй не нараховувалась та не сплачувалась індексація заробітної плати в сумі 14938,12 гривень. Вказана сума збігається з сумою, розрахованою позивачем та підлягає стягненню на його користь з відповідача з утриманням з цієї суми обовязкових платежів та податків.

Вирішуючи позов в частині стягнення грошової компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище, статтею 115 КЗпП України встановлено обов'язок роботодавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідачем вказаних вимог закону в повній мірі не було дотримано, при звільненні заробітна плата позивачці в повному обсязі виплачена не була.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року).

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення та факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати, суд вбачає обов'язок відповідача здійснити виплату позивачу компенсації втрати нею частини доходів.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 826,59 гривень.

Згідно довідки ПАТ БМФ «Азовстальбуд» № 08/231 від 14 вересня 2017 року, позивачу до виплати належить компенсація в сумі 825,59 гривень, що узгоджується з вимогами позивача, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці» щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника.

Приймаючи до уваги, що заборгованість із заробітної плати позивачу досі не сплачена, що не спростовується відповідачем, доказів, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, суду не надано, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток станом на 31 серпня 2017 року, проте звертається до суду із даним позовом 28 серпня 2017 року, що по суті суд розцінює як пред'явлення нею роботодавцеві вимог про розрахунок.

Будь-яких доказів того, що позивач у день звільнення працювала, суду не надано, а тому суд вважає, що середній заробіток має бути стягнуто за період з 01 січня 2017 року (день, наступний за днем звільнення) по 28 серпня 2017 року включно (день предявлення позову).

Вирішуючи питання про розмір стягуваної суми, суд виходить з наступного.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Так, згідно довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» № 08/232 від 14 вересня 2017 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 159,28 гривень, кількість днів затримки розрахунку станом на 31 серпня 2017 року 164.

Отже враховуючи дані вказаної довідки, кількість днів затримки розрахунку з 01 січня 2017 року по 28 серпня 2017 року включно становить 161 робочий день, сума середнього заробітку за вказаний період становить 25644,08 гривень (161 роб. дні х 159,28 гривень) та підлягає стягненню на користь позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення, 31 грудня 2016 року, в сумі 8413,36 гривень без утримання з цієї суми обовязкових платежів та податків, індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року в сумі 14938,12 гривень з утриманням з цієї суми обовязкових платежів та податків, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 825,59 гривень з утриманням з цієї суми обовязкових платежів та податків, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 01 січня 2017 року по 28 серпня 2017 року, в сумі 25644,08 гривень з утриманням з цієї суми обовякових платежів та податків.

Крім того, за положеннями ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, індексації заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд», юридична адреса: місто Маріуполь, вулиця Я.Гугеля, 3, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1,

заборгованість по заробітній платі станом на 31 грудня 2016 року в сумі 8413,36 гривень без утримання податків та обов'язкових платежів;

індексацію заробітної плати в сумі 14938,12 гривень з утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів;

компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 825,59 гривень з утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з 01 січня 2017 року по 28 серпня 2017 року включно в сумі 25644,08 гривень з утриманням з цієї суми податків та обовякових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.Г. Мельник