АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1562/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивачів ОСОБА_6

третя особа ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_10, про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Черкаський шовковий комбінат», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_10, про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що за ордером № 243 від 20 жовтня 1997 року адміністрацією АТЗТ "Черкаський шовковий комбінат" ОСОБА_10 на сім'ю в складі дружини ОСОБА_8 і синів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було виділено в користування трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

З грудня 1997 року у цій квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_8, а з листопада 1998 року ОСОБА_9, які фактично проживають в ній з грудня 1997 року і по теперішній час.

ОСОБА_7 було знято з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі, з травня 2006 року він вибув з неї, а відтак втратив право користування відповідним жилим приміщенням.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_8, ОСОБА_10 11 серпня 2010 року знявся з реєстрації з даного місця проживання у квартирі та вибув з неї.

Власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8

Позивачі просили суд визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_11 право власності за набувальною давністю по 1/4 частині квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року та ухвали нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ПАТ «Черкаський шовковий комбінат», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_10, про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для визнання права власності на частину спірної квартири у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за набувальною давністю.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідно до довідки КП "Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації" від 24 вересня 1997 року за ЗАТ "Черкаський шовковий комбінат" зареєстровано право власності на житловий будинок № 130 по вул. Хрещатик у м. Черкаси.

Відповідно до ордера № 243, виданого 20 жовтня 1997 року акціонерним товариством закритого типу "Черкаський шовковий комбінат", ОСОБА_10 надано право на заняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім'ї : ОСОБА_8 дружина, ОСОБА_7 син, ОСОБА_9 син.

11 серпня 2010 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 розірвано.

Заочним рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_10 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до довідки КП "Соснівська СУБ" Черкаської міської ради від 28 лютого 2017 року, власником особового рахунку у квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_8, а в квартирі зареєстровані: ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_8 набула право власності на ? частину даної квартири за рішенням суду про розподіл спільного майна подружжя. Інша ? частини квартири перебуває у власності наймодавця, відповідача по справі публічного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат». Вважаючи, що довготривалим користуванням частиною квартири, яка передана їм у найм за ордером на право користування жилим приміщенням, позивачка та член її сімї набули право власності на дану частину квартири, позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності за ними по ? частині квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 та 3 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особи, що мають право на визнання за ними права власності на майно за набувальною давністю, мають бути законними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі.

Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК).

Колегія суддів приходить до висновку, що договір найму майна за ордером на право користування жилим приміщенням є безстроковим договором найму, а тому строк договору найму не закінчився, тому позивачі не набули права за набувальною давністю на майно по підставам ч. 3 статті 344 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, яким відмовив позивачам в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :