Справа № 682/2035/16-ц
Провадження № 2/682/35/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

з участю секретаря Захарчук С.П.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

ОСОБА_2А звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує про те, що 28 листопада 2015 року йому стало відомо про рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до позивача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. За даними рішення суду, між сторонами було укладено договір позики від 27 вересня 2005 року, проте, позивач наполягає на тому, що про слухання справи йому не було відомо, копію рішення він не отримував, договір не підписував.

Просить визнати недійсним договір позики від 27 вересня 2005 року, укладений між ним та ОСОБА_3

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, в ході судового розгляду позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, просив розгляд справи проводити за участю свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подавши письмові заперечення. Зокрема, вказує про те, що 22 лютого 2007 року Хмельницьким міськрайонним судом було розглянуто справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та стягнуто з ОСОБА_2 293327,92 гривень боргу, рішення суду набрало законної сили 30 березня 2007 року. Оскільки боржник ОСОБА_2 ухилявся від сплати боргу, лише в 2015 році було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення вказаного боргу. Представник відповідача вказує про те, що звернення позивача з даним позовом має на меті уникнути стягнення боргу за рішенням суду. Крім того, вказує, що до заявленого позову позивачем не було надано боргового документу розписки, яка була складена позивачем 12 лютого 1999 року, згідно якої ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 7000 доларів США та зобовязався повернути до 12 грудня 1999 року. Проте, взяті на себе зобовязання не виконав, грошові кошти не повернув, в судовому засіданні позивач визнав свої боргові зобовязання перед відповідачем, здійснював часткове погашення боргу за відкритим виконавчим провадженням.

Представник відповідача заперечив, що позивачу ОСОБА_2 стало відомо про рішення суду від 22 лютого 2007 року про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_3 лише 28 листопада 2015 року, а тому, враховуючи, що позивач не заявив про поновлення строків звернення до суду, просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази: копію договору від 27 вересня 2005 року; копію рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2007 року; копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5; матеріали цивільної справи № 2-882/07 за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні обєктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2007 року, яке набрало законної сили 30 березня 2007 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 291491,52 гривень як суму боргу за договором позики від 12 лютого 1999 року.

За змістом даного рішення суду, на підтвердження існуючого зобовязання щодо повернення отриманих коштів між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 вересня 2005 року було укладено письмовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 мав повернути отримані кошти до 27 лютого 2006 року та сплатити три відсотки від суми позики в місяць за користування коштами, а також у випадку несвоєчасного повернення позики мав сплатити один відсоток від суми позики та процентів за кожен прострочений день. Існування заборгованості за вказаним договором було підтверджено розпискою станом на 27 лютого 2006 року.

Підставами заявленого позивачем ОСОБА_2 позову зазначено ст. 215 ЦПК України щодо недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦПК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. А також позивач ОСОБА_2 в обґрунтування позову про визнання недійсним договору позики посилається на норми матеріального права, передбачені ст.ст. 3, 6 ст.ст. 627-629 ЦК України та ч.3 ст. 509 ЦК України.

Підставою позову ОСОБА_2 зазначено те, що останній не підписував договір позики від 27 вересня 2005 року.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплене у ч.3 ст. 10 ЦПК України.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведені обставини, які він вважає підставами позову, не надані відповідні докази на обґрунтування заявлених вимог.

Так, рішенням Хмельницького міськрайонного суду, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти на користь ОСОБА_3 на підставі укладеного письмового договору від 27 вересня 2005 року. Вказане рішення позивачем ОСОБА_2 не оскаржувалося, а відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що він не підписував договір позики від 27 вересня 2005 року, не підтверджуються жодним доказом у справі.

Заявлене позивачем у позові клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо виконання підпису у оспорюваному договорі позики залишилося поза увагою ОСОБА_2, який не наполягав на її проведенні в звязку з відсутністю оригіналу такого договору.

Враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження існування підстав, передбачених для визнання договору недійсним, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає чинності після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Мацюк Ю. І.