Справа № 310/4358/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи та остаточно просила визнати за нею право власності на 4/5 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Рєчному, 5 в селі Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7; визнати за нею право власності на 1/5 частину вказаного житлового будинку за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.09.1997 року померла її мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відрилася спадщина у вигляді житлового будинку №5 по провулку Рєчному в с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області.

У встановлений законом строк до Бердянської державної нотаріальної контори звернулися: вона, ОСОБА_3, з заявою про прийняття спадщини; та інші діти померлої: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, з завами про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3

На підставі зазначених заяв в Бердянській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №861 «а» за 1997 рік.

За життя, ОСОБА_7, перебувала з 25.06.1986 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, але він після смерті дружини заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав.

14.02.1999 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті залишився спадкоємець за заповітом ОСОБА_6, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.12.2003 року було встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері вона звернулась до Бердянської державної нотаріальної контори. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. Свою відмову нотаріус пояснив відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Окрім того, вважає, що за положеннями ст. 344 ЦК України вона має право на 1/5 частину спірного житлового будинку, оскільки після розподілу спадщини з відповідачем ОСОБА_6 за рішенням суду від 04.12.2003 року вона постійно, відкрито володіє всім будинком весь цей час, тобто більше 10 років.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в звязку з наступним.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, право власності на житловий будинок по провулку Рєчному, 5 в селі Дмитрівка Бердянського району Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.10.1989 року.

ОСОБА_7 померла 30.09.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №275915, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міськвиконкому 30.09.1007 року.

Відповідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась 30.09.1997 року, то правила спадкування регулюються нормами ЦК України (1963 р.).

Згідно ст. 529 ЦК України (1963 р.) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, другий з подружжя, батьки померлого.

За правилами ст. 549 ЦК України (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно спадкової справи №861«а»/1997 до Бердянської державної нотаріальної контори після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7 звернулись: ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини; ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, з завами про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3

Ухвалою Бердянського міського суду Запорізької області від 04.12.2003 року затверджено мирову угоду (справа №2-7031/2003), якою зокрема встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 23.05.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/5 частини спірного житлового будинку у звязку з відсутністю у спадкоємця оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги наявні письмові докази, пояснення сторін, і приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 4/5 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Рєчному, 5 в селі Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7Г є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов в частині вимог про визнання за позивачам права власності на 1/5 частину вказаного вище житлового будинку за набувальною давністю, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч .4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. ОСОБА_9 власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як зазначалося вище, у встановленому законом порядку спадщину після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7 прийняли: ОСОБА_3 в розмірі 4/5 часток та ОСОБА_8 в розмірі 1/5 частки.

ОСОБА_8 помер 14.02.1999 року, що підтверджується актовим записом про смерть №217 від 15.02.1999 року по відділу РАГС Бердянського міськвиконкому.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв ОСОБА_6, звернувшись з відповідною заявою до Бердянської державної нотаріальної контори.

Отже, враховуючи, що спадщина в розмірі 1/5 частини майна після смерті ОСОБА_7 була прийнята ОСОБА_8, а після смерті останнього ОСОБА_6, тому звернення позивача з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю на 1/5 частину спірного житлового будинку не узгоджується з положенням ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 61, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 ОСОБА_9 власності на 4/5 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Рєчному, 5 в селі Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 30.09.1997 року ОСОБА_7.

В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко