Справа № 645/3183/17
Провадження № 2/645/1899/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого Шарка О.П.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова; Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Відділ реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова; Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 448 будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі окрім позивача зареєстровані її донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 у 2010 році виїхала з вказаної квартири та до цього часу в ній не проживає, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує права позивача як власника квартири, та перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні належною її квартирою. У зв'язку з тим, що відповідач з реєстрації не знялася позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
В судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю ОСОБА_5 підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, вказаних у позові.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення у газеті Слобідський край № 81 від 12.10.2017 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представники третіх осіб - Відділу реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова та Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Матеріали справи містять письмову заяву представника Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської радипро розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, які кожен окремо підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу б/н від 05.06.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, реєстровий № 882.
Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, виданою Дільницею № 56 КП «Жилкомсервіс» від 21.03.2017 року № 861, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_4
Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до цього часу зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Корчагінців), 5, кв. 448.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її право, як власника майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 448 будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У судовому засіданні за клопотанням позивачів допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_6, які повідомили суду, що відповідач за власним бажанням на весні 2010 року виїхала з квартири АДРЕСА_2, та до цього часу долею квартири не цікавився. При цьому, свідки наголосили, що позивач не чинила будь-яких перешкод у проживанні відповідачки у вказаній квартирі.
Згідно з долученою до матеріалів справи Довідкою Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 31.07.2017 року № 43аз/119-57/02-2017, за період з 19.12.2003 року по теперішній час заяви чи повідомлення про порушення прав користування житловим приміщенням квартирою № 448 будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові від ОСОБА_3, 30.04.1991 року, зареєстровані не значаться.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою № 448 будинку № 5 по вул. Амосова у м. Харкові шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Відділ реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова; Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 448 будинку № 5 по вул. Амосова в м. Харкові.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко