04.07.2017 Провадження по справі № 2/380/241/17
Справа № 380/678/17
Рішення

Іменем України

04 липня 2017 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

за участю адвокатів: Романішіна Є.В., Кравець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними правочинами, визнання договору міни укладеним,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з названим позовом, в якому просить визнати договори купівлі-продажу нежитлових приміщень (кімнат) АДРЕСА_1, укладені 14.04.2006 року між ним та ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Бурлаченко К.Ф. і зареєстровані в реєстрі за № 941 та № 939 удаваними правочинами та встановити, що відносини, які склались 14.04.2006 року між ним та ОСОБА_4 регулюються правилами щодо правочину договору міни (без доплат).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2003 року на підставі договорів купівлі-продажу від придбав в будинку АДРЕСА_2 нежитлові кімнати № 36 та № 37,38,39,40. В 2006 році, з метою переобладнання нежитлових приміщень в єдине приміщення магазину, він здійснив обмін нежитловими приміщеннями з відповідачкою ОСОБА_4, яка мала у власності в будинку АДРЕСА_3 без додаткових доплат. Проте, враховуючи складнощі при посвідченні нотаріусом договору міни, ними умисно були укладені договори купівлі-продажу - ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 кімнату № 36, а ОСОБА_4, в свою чергу продала ОСОБА_3 кімнату № 34, хоч насправді сторони уклали договір міни.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Романішін Є.В. уточнили позовні вимоги, просять крім визнання договорів купівлі-продажу удаваними правочинами, визнати, що 14.04.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір міни ( без доплат) нежитлових приміщень (кімнатАДРЕСА_4 та відповідно правовідносини між сторонами регулюються правилами щодо правочину договору міни (без доплат).

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат Кравець Д.М. позовні вимоги визнали. ОСОБА_4 суду пояснила, що 14.04.2006 року вони з позивачем здійснили обмін нежитловими приміщеннями АДРЕСА_5 за порадою нотаріуса та через різницю у вартості оформлення права власності, даний обмін вони умисно оформили договорами купівлі-продажу. Грошового розрахунку при цьому не було, обмін був здійснений без проведення доплат.

Третя особа ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7 позовних вимог не визнали, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 14.04.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, маючи намір обміну нежитловими приміщеннями та фактично здійснюючи його без проведення доплат, уклали договори купівлі-продажу нежитлових приміщень (кімнат) АДРЕСА_1, які посвідчені приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Бурлаченко К.Ф. та зареєстровані в реєстрі за № 941 та № 939 (а.с. 8-9, 10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Згідно ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. А тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні правочину, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.14.04.2006 року в дійсності було укладено не договори купівлі-продажу нежитлових приміщень (кімнат) АДРЕСА_1, згідно з якими позивач продав відповідачу кімнату № 36, а відповідач, в свою чергу продала позивачу кімнату № 34, а був укладений договір міни, на підставі якого сторони передати один одному у власність одне приміщення в обмін на інше приміщення без проведення доплат. А тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, базуються на законі та підлягають задоволенню.

Щодо вимог третьої особи про застосування до даних правовідносин строків позовної давності, то суд їх до уваги не бере, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Керуючись ст.ст. 10,15,60,208,209,212-215,218,294 ЦПК України, ст.235 ЦК України суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними правочинами, визнання договору міни укладеним - задовольнити повністю.

Визнати договори купівлі-продажу нежитлових приміщень (кімнат) АДРЕСА_1, укладені 14.04.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчені приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Бурлаченко К.Ф. і зареєстровані в реєстрі за № 941 та № 939 удаваними правочинами та визнати, що 14.04.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір міни ( без доплат) нежитлових приміщень (кімнатАДРЕСА_4 та відповідно правовідносини між сторонами регулюються правилами щодо правочину договору міни (без доплат).

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Тетіївський районний суд Київської області.

Суддя: Т.П.Косович