Справа №463/3704/17
Провадження №4-с/463/65/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С.І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника скаржника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника Личаківського ВДВС ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанови головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_3 в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України звернувся до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 про стягнення виконавчого збору від 03.04.2017р. ВП № 52492360 та на постанову цього ж державного виконавця від 07.04.2017р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 53730486. В кінцевому, зазначені постанови просить скасувати.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, головний державний виконавець Сидій О.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі, оскільки оскаржувані постанови винесені за наслідками виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26.05.2016р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 12.04.2007р. в розмірі 472 500 грн., а також 3654 грн. судових витрат. На підставі письмової заяви стягувача, виконавчий документ про стягнення заборгованості за договором позики повернуто останній без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість, постанова про стягнення виконавчого збору є окремим документом і така може бути оскаржена в порядку адміністративного судочинства, а не за правилами Розділу VII ЦПК України. Тому, провадження у справі просить закрити.

Заслухавши пояснення представника скаржника, який заперечив проти такого клопотання з підстав, що скаргу належить розглядати за правилами ЦПК України, оскільки оскаржувані постанови винесені в процесі виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, оцінивши в сукупності зібрані докази суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю виходячи з наступного.

Перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню, виконавчих документів, закріплено в ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. Серед таких рішень, згідно п. п. 1, 5 закон окремо виділяє виконавчі листи та постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Момент початку примусового виконання рішення розкривається в ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., згідно з якою виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 цієї статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В свою чергу, виконавчий збір, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону, це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Розмір виконавчого збору закріплено в ч. ч. 2, 3 цієї статті, а вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір не справляється повністю або частково наведено в ч. ч. 5, 6 9 цієї статті.

Вказане свідчить про те, що виконавчий збір не може вважатись мірою відповідальності боржника за невиконання останнім судового рішення, адже на відміну від положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., необхідність справляння виконавчого збору в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. не стоїть в залежності від добровільного виконання рішення боржником, і є лише збором, який у встановлених законом випадках справляється за примусове виконання рішення, розпочате за заявою стягувача на підставі виконавчого документу.

В контексті цього, посилання представника скаржника на висновки Верховного Суду України є невірними, адже такі висновку сформульовані на основі аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., який на даний час втратив чинність і яким не керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов.

Судом встановлено, що на виконанні у Личаківському ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист (а.с.6), виданий Личаківським районним судом м. Львова 15.07.2016р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 12.04.2007р. в розмірі 472 500 грн.

Згідно клопотання стягувача (а.с.7) постановою головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 04.04.2017р. (а.с.8) згаданий виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно, 03.04.2017р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника на користь Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області 47 615,40 грн. виконавчого збору (а.с.10) та постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.04.2017р. (а.с.11).

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., у разі повернення виконавчого документа стягувачу в тому числі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Натомість, згідно ч. 2 ст. 74 40 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки в справі яка розглядається предметом оскарження є постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанова про відкриття виконавчого провадження із стягнення виконавчого збору, такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, клопотання державного виконавця підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 205 ч.1 п.1, 383 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанови головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 закрити.

Розяснити скаржнику, що розгляд таких справ відноситься до компетенції адміністративних судів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С.І.