АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 645/41/17 Головуючий 1-ї інстанції Бондарєва І.В.
Провадження № 22-ц/790/3887/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори про право власності та інші
речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Колтунової А.І.,

суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

при секретарі Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру ідеальних часток співвласників, -

ВСТАНОВИЛА:

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток співвласників у спільній сумісній власності.

Позивач посилалась на ті обставини, що з відповідачем з 09 грудня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі.

26 грудня 1998 року, у період шлюбу, вони придбали однокімнатну ізольовану квартиру №8, яка розташована за адресою: м. Харків, пр. Стадіонний, будинок №17 ( далі квартира №8).

Зазначена квартира була оформлена на відповідача.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) квартира №8 належить їм на праві спільної сумісної власності.

Вона, як співвласник квартири, не може реалізувати своє право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У звязку з чим, позивач просила суд визначити її частку в спірній квартирі, зазначивши, що їй належить право власності на ? частину зазначеної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру ідеальних часток співвласників відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та отримати документ, що підтверджує її частку у праві спільної сумісної власності.

Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги, що квартира була придбана ними в період шлюбу і вона має право на ? частину зазначеної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 її право на ? часину квартири не оспорює, але в добровільному порядку вирішити зазначене питання через нотаріальну контору не бажає.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином ( а. с. 87-88).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання ідеальних часток співвласників у спільній сумісній власності, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на визначені її частки в спільній сумісній власності подружжя не порушено, оскільки визнається відповідачем, у звязку з чим немає правових підстав для захисту цього права в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та наведені докази на їх підтвердження, інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що сторони з 09 грудня 1991 року по 28 січня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а. с. 5, 48).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище Койонен (а. с. 48).

В період шлюбу за договором купівлі-продажу від 26 травня 1998 року сторони придбали однокімнатну ізольовану квартиру №8, яка розташована в м. Харків, пр.. Стадіонний, будинок №17, житловою площею 19, 7 кв. м., загальною площею 33, 7 кв. м. ( а. с. 6 - 8)

Договір купівлі продажу був оформлений на відповідача ОСОБА_2 та на його імя здійснено державну реєстрацію квартири №8 ( а. с. 6 зворотня сторона).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що квартира №8 належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Статтею 358 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач вправі визначати свою частку в праві спільної сумісної власності на квартиру.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач проти задоволення позову не заперечував ( а. с. 39).

Проте, визнання відповідачем позову відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України є правом відповідача та не може бути визнано правовою підставою для відмови у позові.

Більш того, відповідач в суді першої інстанції зазначав, що не заперечуючи проти права позивача на ? частину квартири, яку вони придбали у період шлюбу, він не бажає звертатися до нотаріальної контори щодо вирішення даного спору поза межами судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що будь-яких обтяжень на квартиру №8 немає (а. с. 43).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п. 2 ст. 16 ЦК України або інший спосіб, встановлений договором або законом.

Оскільки позивачу належить право щодо визначення її частини в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, то їй належить право обрання способу захисту.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони вправі визначити частку в майні, яка належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, шляхом укладення договору в порядку ст. 69 СК України.

Як встановлено судом, відповідач від укладення договору поза межами судового розгляду ухиляється.

Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс/ 15, зазначено, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, колегія суддів ухвалює нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності задовольняє.

Витрати по судовому збору суд з відповідача не стягує, оскільки таких вимог у позовній заяві ОСОБА_1 не міститься.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.60, 63 СК України,ст. ст. 15, 16,357 ЦК України, ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, п.4 ст. 311, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру ідеальних часток співвласників задовольнити.

Визначити розмір ідеальних часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру.

Визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право власності по ? частини квартири №8, розташованої за адресою: м. Харків, пр. Стадіонний, будинок №17.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий А.І. Колтунова

Судді: А.В. Котелевець

ОСОБА_3