Справа №601/112/17
Провадження № 2/601/244/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

з участю секретаря Бончик А.П.,

позивача та її представника ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій», ОСОБА_4 про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій», ОСОБА_4 про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з червня 2016 року працювала у відповідача на посаді 0,5 ставки офіціанта, з 01 липня переведена на ставку офіціанта.

22 грудня 2016 року її звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилалась на незаконність звільнення з підстав порушення відповідачем ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, того, що адміністрацією санаторію їй не було запропоновано жодної вакантної посади.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 підтримали позов з підстав, наведених у позові та просили стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 08 червня 2017 року у розмірі 4 253 грн. 80 коп..

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала та пояснила, що звільнення ОСОБА_3 відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що відбулось скорочення 0,5 ставки посади офіціанта, позивач працювала на ставці, а тому помилково її було звільнено з роботи, однак відповідач своїм наказом № 101-ос від 08.06.2017 року поновив ОСОБА_3 на посаді 0,5 ставки офіціанта, їй виплачено вимушений прогул, вона продовжує працювати, а тому вимоги безпідставні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу № 130 від 30 травня 2016 року по Кременецькому обласному коммунальному санаторію позивач була прийнята на роботу на 0,5 ставки офіціанта з 04.06.2016 року по 31.08.2016 року.

Відповідно до наказу № 149-ос від 23 червня 2016 року по Кременецькому обласному коммунальному санаторію позивач була переведена на 1 ставку офіціанта з 01.07.2016 року з двохмісячним випробувальним терміном.

Наказом № 299/1-ос від 22 грудня 2016 року позивача звільнено із займаної посади з 31 грудня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України. Виплачено компенсацію за 34 календарних днів невикористаної відпустки та вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного посадового окладу.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 1 квітня 2015 року к справі № 6-40/цс15.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. з подальшими змінами зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно наказу управління охорони здоров»я облдержадміністрації в Тернопільській області № 260-од від 04 жовтня 2016 року прийнято рішення про скорочення з 01 січня 2017 року 20 ліжок у КУТОР «Кременецький обласний дитячий санаторій».

Наказом головного лікаря КУТОР «Кременецький обласний дитячий санаторій» № 245 від 10 жовтня 2016 року внесено зміни до штатного розпису закладу з 01.01.2017 року з розрахунку на 30 ліжок.

Відповідно до наказу головного лікаря КУТОР «Кременецький обласний дитячий санаторій» № 259 від 31 жовтня 2016 року у зв»язку із зменшенням кількості ліжок з 50 одиниць на 30 одиниць, згідно наказу управління охорони здоров»я облдержадміністрації в Тернопільській області № 260 від 04.10.2016 року та наказу № 245 від 10.10.2016 року по КУТОР «Кременецький ОДПС» до якого внесені зміни наказом № 277-од від 28.11.2016 року виключено з штатного розпису санаторію 19 посад з 01.01.2017 року, в тому числі 0,5 ставки офіціанта. Наказано головному бухгалтеру підготувати новий штатний розпис до затвердження на 2017 рік, інспектору з кадрів повідомити про майбутнє звільнення кожного працівника, пропозиції іншої роботи, відповідної кваліфікації працівників, що вивільняються, або переведення їх на менш оплачувану посаду, зміну істотних умов праці.

З штатного розпису на 2016 рік та штатного розпису на 2017 рік КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» вбачається, що відповідачем проведено реорганізацію шляхом скорочення посад, зокрема, 0,5 ставки офіціанта.

За таких обставин, у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці та відбулося скорочення штату працівників, зокрема, 0.5 ставки посади, яку займала позивач.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року № 6-40цс15, від 1 липня 2015 року № 6-491цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до письмових повідомлень відповідачем 12 жовтня 2016 року та 02 листопада 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення.

Як вбачається з пояснень позивача, а також підтверджено представниками відповідача під час розгляду справи в судовому засіданні, на час попередження ОСОБА_3 про майбутнє вивільнення вільною була посада 0,5 ставки офіціанта ОСОБА_6, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку та вакантною була посада сторожа, але були довантажені інші працівники, в грудні вакантною посадою була посада палатної медсестри після звільнення ОСОБА_7 та 0,25 ставки масажиста.

Відповідачем жодна із зазначених посад ОСОБА_3 не пропонувалася, що підтвердили представники відповідача.

Посилання представників відповідача на ту обставину, що позивачу не могла бути запропонована посада 0,5 ставки офіціанта ОСОБА_6, яка не є вакантною, оскільки ОСОБА_6 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, посада палатної медсестри після звільнення ОСОБА_7 та 0,25 ставки масажиста в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому не беруться до уваги судом.

Натомість, з наданої інформації про попит на робочу силу (вакансії) Державній службі зайнятості України від 30.01.2017 року та листа пропозиції за №21 від 27.01.2017 року КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» вказує про наявність посади 0,5 ставки офіціант та дану пропозицію надати першочергово ОСОБА_8.

Відповідно до інформаційної довідки № 44 від 21.02.2017 року КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» згідно журналу вхідної кореспонденції за період з 01.08.2016 року по 31.12.2016 року про працевлаштування не зареєстровано у тому числі і на тимчасово вакантні посади.

Відповідно до довідки № 02/144 від 20.02.2017 Кременецького РЦЗ за період з 30.01.2017 року по даний час на обліку ОСОБА_3 не перебувала та вакантну посаду офіціанта подану 30.01.2017 року КУТОР «Кременецьким ОДПС» даній особі не пропонували.

Тобто станом на 12 жовтня 2016 року у відповідача була вакантною посада 0,5 ставки офіціант, 0,5 ставки сторожа та підсобного працівника, однак позивачу вказана робота відповідачем не пропонувалась.

З наведеного вбачається, що відповідач допустив порушення вимог трудового законодавства, зокрема, встановленого законом порядку вивільнення позивача.

Станом на жовтень 2016 року у штатному розписі відповідача зазначено наявність 2,50 посад офіціанта, станом на січень 2017 року дві посади офіціанта.

Позивач ОСОБА_3 працювала на посаді ставки офіціанта, скорочено 0,5 ставки офіціанта.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до наказу № 101-ос від 08 червня 2017 року по Кременецькому обласному коммунальному санаторію скасовано наказ № 299/1 в параграфі 6 від 22.12.2017 року «Про звільнення з посади офіціант ОСОБА_3В.». ОСОБА_3 поновлено на роботі з 08.06.2017 року на посаді офіціант 0,5 ставки та передбачено виплату компенсації за вимушений прогул в розмірі 4254 грн..

Відповідачем було проведено звільнення ОСОБА_3 незаконно, оскільки скорочувалось 0,5 ставки офіціант, а позивач працювала на посаді ставки офіціант та їй не пропонувалась інша робота, яка була наявною у відповідача, а тому вимоги позивача в частині поновлення на посаді офіціанта підлягають до задоволення.

Вимоги про визнання звільнення з роботи незаконними, скасування наказу про звільнення до задоволення не підлягають, оскільки є зайвими так як ст. 235 КЗпП України передбачено спосіб захисту у разі звільнення без законної підстави поновлення на попередній роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З урахуванням виданої відповідачем довідки про доходи ОСОБА_3 її останніми двома місяцями роботи є листопад та грудень 2016 року, середньомісячна зарплата становить 1300 грн..

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу станом на 08.06.2017 року становить 8 507,80 (грн.).

Відповідно до наказу № 101-ос від 08 червня 2017 року по Кременецькому обласному коммунальному санаторію передбачено виплату компенсації за вимушений прогул ОСОБА_3 в розмірі 4254 грн., а тому стягненню підлягає 4 253 грн. 80 коп. (нараховано без врахування отримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів).

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які підлягають стягненню в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати зарплати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208, 212, 215, 218, 223, 292, 294, 296, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на посаді офіціанта Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» з 31 грудня 2016 року.

Стягнути з Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 253 (чотири тисячі двісті п»ятдесят три) гривні 80 копійок (нараховано без врахування отримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів).

Стягнути з Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» в користь держави 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області на протязі 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: