Справа № 439/1299/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2017 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бродівської міської ради Львівської області про продовження строку на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просить постановити рішення, яким визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але суду подано письмову заяву представника міської ради ОСОБА_4, в якій позовні вимоги ОСОБА_2 про продовження строку на прийняття спадщини визнають в повному обсязі, слухання справи проводити у відсутності представника міської ради.

Зясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає порушене право особи. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З гідно із ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Суд, у разі недостатності доказів відповідно до вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України, повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з»ясування обставин справи.

З пояснень позивача, наведених в позовній заяві, вбачається, що 27.03.2017 року помер її батько ОСОБА_3 Проте, на підтвердження того, що ОСОБА_5»ян Семенович є батьком ОСОБА_2 ОСОБА_5»янівни суду не надано жодного доказу, адже суду представлено:

-свідоцтво про смерть ОСОБА_5»яна Семеновича, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 6), з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_5»ян Семенович помер 27.03.2017 року;

-свідоцтво про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_5»янівни, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 7), з якого вбачається, що прізвище ОСОБА_7 ОСОБА_5»янівни після одруження, яке мало місце 08.06.1968 року змінено на ОСОБА_6.

Позивач у позові стверджує, що звернулася в нотконтору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте, на підтвердження цього не представлено суду жодного доказу.

Також вона вказує, що пропустила шестимісячний строк для подання заяви в нотконтору про прийняття спадщини на декілька днів, проте, не вказує на скільки саме днів.

Позивач та її представник вважають, що причиною пропуску такого строку є те, що позивач перебувала за кордоном, але не вказують в який саме період вона перебувала за межами України. Окрім того, на підтвердження цього факту суду не надано жодного документа, а фотокопія закордонного паспорта ОСОБА_2 ОСОБА_5»янівни не може бути належним доказом, так як суду не надано оригіналу цього документа і не вказано, не повідомлено, які саме записи у паспорті свідчать про події, що мають стосунок до даного позову.

Учасники судового зсідання ні до початку розгляду справи по суті, ні його ході не зверталися до суду з клопотаннями про витребування доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Бродівської міської ради Львівської області про продовження строку на прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_8