Провадження № 2/761/1871/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання права власності в порядку спадкування на вклади, відсотки за вкладами та стягнення коштів за договорами банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 11 жовтня 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії» про визнання права власності в порядку спадкування на вклади, відсотки за вкладами та стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 січня 2013 року та 04 квітня 2013 року батько Позивача ОСОБА_3 уклав з Відповідачем договори про відкриття депозитних рахунків, строком дії до 28 квітня 2013 року та до 06 жовтня 2013 року, відповідно. На виконання умов вищезазначених депозитних договорів, ОСОБА_3 перерахував, а Відповідач прийняв 60 000 грн. 00 коп. за договором від 28 січня 2013 року та 80 000 грн. 00 коп. за договором від 04 квітня 2013 року. Позивач зазначив, що згідно з депозитним договором від 28 січня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 19% за вкладом, умовами депозитного договору від 04 квітня 2013 року, процентну ставку передбачено в розмірі 17,6% за вкладом. Позивач зауважив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на вищезазначені грошові вклади. Позивач стверджує, що спадщину після смерті батька він прийняв, звернувшись за місцем відкриття спадщини до Сакської міської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим, та 30 липня 2013 року за заявою Позивача була відкрита спадкова справа № 135/2013. Однак, як стверджує Позивач, у зв'язку із окупацією 20 лютого 2014 року Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, оформити свідоцтво про право на спадщину Позивач не зміг. Також Позивач не має можливості оформити свої спадкові права і на материковій частині України через те, що спадкова справа залишається на окупованій території та до Державного нотаріального архіву Херсонської області не передана. Позивач зазначив, що у відповідь на його звернення щодо видачі грошових вкладів, Відповідач повідомив йому про необхідність оформлення спадщини. Звернувшись, 29 серпня 2016 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. із проханням видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, Позивач отримав постанову про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки спадкова справа була відкрита Сакською міською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим. Таким чином, як стверджує Позивач, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Посилаючись на ряд норм діючого законодавства, просив суд ухвалити судове рішення яким визнати за Позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/366492 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 28 січня 2013 року в розмірі 60 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти; визнати за Позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/406042 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 04 квітня 2013 року в розмірі 80 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти; зобов'язати Відповідача повернути Позивачеві депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/366492 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 28 січня 2013 року в розмірі 60 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти; зобов'язати Відповідача повернути Позивачеві депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/406042 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 04 квітня 2013 року в розмірі 80 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти, а також відшкодувати витрати, пов'язані із судовим розглядом справи.

В ході судового розгляду справи, за ініціативою суду, за погодженням зі сторонами, неналежного Відповідача: Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанк Росії», було замінено на належного - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - Відповідач).

У судовому засіданні представник Позивача позов, з підстав зазначених у позовній заяві, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив суду, що Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, оскільки всі інші родичі померли.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала. У задоволенні позовних вимог просила суд відмовити повністю. Свою правову позицію аргументувала тим, що Відповідач, згідно діючого законодавства України, не наділений повноваженнями визначати коло спадкоємців померлого вкладника. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки на час звернення Позивача після смерті ОСОБА_3, до Відповідача із проханням видати йому грошові вклади, він не був їх власником та не мав права вимагати отримання коштів за депозитними договорами. За таких обставин вважає, що банк є неналежним відповідачем у цьому спорі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сакського міськрайонного управління юстиції в Автономній Республіці Крим 29 квітня 2013 року, актовий запис № 160 (а.с. 10).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 був батьком Позивача, про що свідчить копія, виданого повторно 10 лютого 2016 року, Свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_3 виданого відділом ЗАГС адміністрації ЗАТО м.Североморськ Мурманської області, Російська Федерація (а.с. 11).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_3 було укладено Договір № 263/105/366492 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування, згідно якого ОСОБА_3 було розміщено вклад на суму 60 000 грн. 00 коп. строком на три місяці, тобто до 28 квітня 2013 року, із процентною ставкою за вкладом 19% (а.с. 6, 7).

Крім того, суд встановив, що 04 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_3 було укладено Договір № 263/105/406042 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування, згідно якого ОСОБА_3 було розміщено вклад на суму 80 000 грн. 00 коп. строком на 185 днів, тобто до 06 жовтня 2013 року, із процентною ставкою за вкладом 17,60% (а.с. 8, 9).

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами 1, 5 статті 1061 Цивільного кодексу України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За змістом частини 2 статті 1228 Цивільного кодексу України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Позивач пояснив суду, що він, як єдиний спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку прийняв спадщину, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_3, звернувшись за місцем відкриття спадщини до Сакської міської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим 30 липня 2013 року. Зазначив, що 30 липня 2013 року за заявою Позивача була відкрита спадкова справа № 135/2013.

Однак, у зв'язку з окупацією 20 лютого 2014 року Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, оформити свідоцтво про право на спадщину Позивач не зміг. Також Позивач не має можливості оформити свої спадкові права і на материковій частині України, через те, що спадкова справа залишається на окупованій території та до Державного нотаріального архіву Херсонської області передана не була, що вбачається зі змісту довідки вих. № 1273/01-18 від 05 вересня 2016 року, виданої за підписом Л.В. Обухової завідуючої Державним нотаріальним архівом Херсонської області (а.с. 12).

Відповідно до частини другої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Окупація 20 лютого 2014 року Російською Федерацією Автономної Республіки Крим є загальновідомим фактом.

Крім того, 27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким визначено статус території, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності в умовах цього режиму, додержання та захисту прав фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована.

За змістом частин 1-3 статті 9 вказаного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 111 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 вх. № 14 від 29 серпня 2016 року, Міністерство юстиції України листом № 31116/Л-22114/19 від 09 вересня 2016 року повідомило останнього, що відповідно до розподілу граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції на 2014 рік, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 квітня 2014 року № 92/7, чисельність працівників Головного управління юстиції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі була повністю скорочена, а повноваження по виконанню обов'язків не були передані іншим органам, у тому числі і Сакської міської державної нотаріальної контори (а.с. 14, 15).

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2016 року, Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. із проханням видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Однак, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. 15 вересня 2016 року, винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, сформованої 29 серпня 2016 року, спадкова справа № 135/2013 після померлого ОСОБА_3 була відкрита Сакською міською державною нотаріальною конторою, Автономна Республіка Крим, 30 липня 2013 року (а.с. 16).

Згідно з пунктом 2.4. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи.

За змістом частин 1 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи той факт, що через існування об'єктивних обставин, незалежних від волі Позивача, останній позбавлений можливості оформити свої спадкові права після смерті батька та отримати свідоцтво про право на спадщину, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/366492 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 28 січня 2013 року в розмірі 60 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти, а також на депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/406042 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 04 квітня 2013 року в розмірі 80 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, Позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати Відповідача повернути Позивачеві депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/366492 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 28 січня 2013 року в розмірі 60 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти, а також - депозитний вклад відповідно до Договору № 263/105/406042 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 04 квітня 2013 року в розмірі 80 000 грн. 00 коп. та нараховані по ньому проценти.

Суд критично оцінює та вважає, що позов в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає, оскільки на момент звернення Позивача до Відповідача щодо повернення банківських вкладів із нарахованими по них відсотках, не надавши Відповідачу підтверджуючі документи щодо спадкування, Відповідач діяв правомірно.

Разом з тим, оскільки судом визнано за Позивачем право власності на банківські вклади в порядку спадкування, докази в частині щодо порушення прав Позивача, як власника грошових коштів, що розміщенні на вищезазначених депозитних рахунках, з боку Відповідача, на даний час відсутні.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає присудженню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 15, 16, 1058, 1061, 1216, 1217, 1218, 1220, 1228, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, статей 3, 9, 111 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, керуючись статями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання права власності в порядку спадкування на вклади, відсотки за вкладами та стягнення коштів за договорами банківського вкладу - з а д о в о л ь н и т и частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) право власності на депозитний вклад та відсотки за вкладом відповідно до Договору № 263/105/366492 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Різдвяний) в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 28 січня 2013 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис про смерть № 160

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) право власності на депозитний вклад та відсотки за вкладом відповідно до Договору № 263/105/406042 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 04 квітня 2013 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис про смерть № 160.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривню 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :