Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 415//5120/16-ц
Провадження № 22ц/782/643/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Лозко Ю.П.

суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, індексації, моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону та, посилаючись на порушення відповідачем ст. 116 КЗпП України щодо невиплати заробітної плати за період серпень-грудень 2014 року, просив суд:

- стягнути з ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону на свою користь заробітну плату за період з серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року в сумі 24369,07 грн.;

-стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 2000 грн.;

-стягнути з відповідача на свою користь індексацію споживчих цін у сумі 11956,20 грн.;

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, індексації, моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період серпень-листопад 2014 року у сумі 21712,12 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 10949,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону на користь держави судовий збір у розмірі 545,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 воєнізований гірничорятувальний загін звернувся до суду апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній плати. Компенсації втрати частини заробітної плати відмовити у звязку з недоведеністю вимог.

Заслухавши доповідача, доводи представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом вказані вимоги закону в оскаржуваній частині рішення дотримано.

Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні приписи зафіксовані у ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 з 27.11.1992 року по 05.01.2015 року перебував у трудових відносинах з ДВГРЗ (а.с.4-5).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, за період з серпня по грудень 2014 року ДВГРЗ нараховано ОСОБА_3 заробітну плату на загальну суму 28279,43грн., у тому числі: серпень 2014 року 8290,23грн., вересень 2014 року 8309,72 грн., жовтень 2014 року 8396,34 грн., листопад 2014 року 8446,28 грн., грудень 3233,58 грн.

Також факт нарахування ДВГРЗ ОСОБА_3 заробітної плати за листопад 2014 року в розмірі 8446,28 грн. та за грудень 2014 року у розмірі 3233,58 грн. підтверджується повідомленням ДПІ у м. Лисичанську № 10822/1209-1302від 21.11.2016 року.

Будь-яких доказів на підтвердження виплати нарахованої ОСОБА_3 заробітної плати за серпень- листопад 2014 року в іншому розмірі відповідачем суду не надано, клопотання про витребування доказів з цього питання у встановленому законом порядку не заявлялись.

Також ДВГРЗ суду не надано розрахунків на спростування зазначених у позові розрахунків заборгованості по заробітній платі позивача.

Позивач просив стягнути з відповідача нараховану та невиплачену заробітну плату у наступних розмірах: серпень 2014 року 3922,62., вересень 2014 року 3629,49 грн., жовтень 7058,71 грн., листопад 7101,30 грн., зазначивши, що сума заборгованості визначена з урахуванням утримань: податок на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, профспілкових внесків.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах факт перебування сторін в період з серпня по листопад 2014 року у трудових відносинах, факт наявності заборгованості із заробітної плати за вказаний період в сумі 21712,12 грн. та факт невиплати відповідачем ОСОБА_3 цієї заборгованості із заробітної плати при звільненні знайшов своє підтвердження.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважує, що посилання апелянта на втрату первісної бухгалтерської документації ДВГРЗ не є обґрунтованим, оскільки доводи позивача у повному обсязі підтверджено іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Згідно зі ст.34 Закону України "Про оплату праці", Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997р. № 1427 (далі Положення), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159, суми недонарахованого щомісячного відшкодування шкоди підлягають індексації в зв'язку з підвищенням цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у випадку затримки на один і більш календарних місяців виплати грошових доходів.

Відповідно до п.3 вказаного Положення сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Згідно п.4 зазначеного Положення у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем розрахунки компенсації втрати частини заробітної плати (за період серпень-листопад 2014 року) у звязку з порушенням термінів її виплати (а.с.2) здійснені у повній відповідності до діючого законодавства, з урахуванням обставин справи та є обґрунтованими.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач безпосередньо вказані розрахунки не оспорює, власні розрахунки суду не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції ухвалено правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 воєнізованого гірничорятувального загону відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: