У х в а л а

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 07 липня 1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2012 року.

Перебуваючи у шлюбі вони за спільні кошти збудували житловий будинок по АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 77,50 кв. м. Крім житлового будинку, на земельній ділянці площею 3 400 кв. м розташовані три сараї: літ. «1 В», літ. «1 Г», літ «1 Д», навіс літ. «ж» та душева літ. «д».

Зазначала, що право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано на ім'я відповідача, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04 червня 2003 року, а вона була лише зазначена в дозвільних документах на будівництво будинку як член сім'ї.

Посилаючись на наведене та на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 77,50 кв. м, позначений у плані літ. А-1, господарчі, побутові будівлі та спорудження: сараї літ. «1 В», літ. «1 Г», літ. «1 Д», навіс літ. «ж», душева літ. «д» та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від

31 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 77,50 кв. м, житлова площа -45,90 кв. м, (жилий будинок «1 А»; гараж «1 Б»; сарай «1 В»; сарай «1 Г»; сарай «1 Д»; навіс «ж»; душева «д»; огорожа № 1; водогін № 2).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що будинок побудований під час перебування сторін у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти, тому в розумінні

ст. 60 СК Українитаке майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Доводи ОСОБА_5, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Крім того, ОСОБА_5 не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання спірного майна його особистою власністю.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від

31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич