Справа № 369/1440/17
Провадження № 2/369/1642/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мальва 2012" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Олександріни, третя особа: Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач ТОВ «Мальва 2012» звернувся до суду з даним позовом, посилаючи на те, що відповідно до свідоцтва про право власності ТОВ «Мальва 2012» на праві приватної власності належить приміщення, загальною площею 907,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

01.11.2014 року між ТОВ «Мальва 2012» та ОСОБА_5 був укладений договір № 35 про оренду ліжко-місць в гуртожитку.

Пунктом 1 договору було визначено, що відповідачу надається у строкове платне користування два ліжко-місця в гуртожитку, яке розташовано за адресоюАДРЕСА_2Пунктом 5 договору визначено, що Орендодавець має право достроково припинити дію договору згідно з п. 9.2 Договору.

Так, п. 9.2 договору визначено, що дія договору може бути припинена в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця в разі не сплати орендарем орендної плати за два і більше місяці.

Пунктом 9.3 договору визначено, що дострокове припинення (розірвання) договору визначає втрату права на проживання в гуртожитку, у зв'язку з чим орендар зобов'язаний у триденний термін звільнити кімнату, повернути в належному стані прийняте майно та інвентар, повністю розрахуватися з орендодавцем.

Відповідно до п. 13 Договору № 35 його дія закінчилась 31.12.2015 року. Після закінчення дії договору відповідачі продовжують мешкати в спірному приміщенні.

Станом на 08.02.2017 року у відповідачів за проживання в гуртожитку, за період часу з квітня 2015 року по січень 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 15 355,00 грн.

Приймаючи до уваги те, що відповідачі порушують права позивача, в добровільному порядку не звільняють спірне приміщення, наявний борг не сплачений, позивач вбачає правові підстави для виселення відповідачів з кім. НОМЕР_1 гуртожитку.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кім. НОМЕР_1, гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Стягути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мальва 2012» судовий збір.

Представник позивачав судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги на визнав, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.

Третя особа Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання свого представника не направила, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності її представника.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та збрані в ній докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності від 06.04.2013 року, ТОВ «Мальва 2012» на праві приватної власності належать нежилі приміщення, загальною площею 907,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Позивачем надано суду договір №35 від 01.11.2014 про оренду ліжко-місць в гуртожитку, укладеного між ТОВ «Мальва 2012» та ОСОБА_1

Відповідно до п. 1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1

Пунктом 2 Договору визначено, що на виконання п. 1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування додатковий інвентар, обладнання та меблі, згідно переліку у Додатку 1 до Договору.

П. 9 договору передбачено, що дія договору може бути достроково припинена за ініціативою орендаря, про що орендар має письмово повідомити орендодавця не менш ніж за 10 днів від дати розірвання договору.

Згідно п. 5 Договору орендодавець має право, достроково припинити дію Договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених ст. 9.2 Договору. Відповідно до п. 9.3 Договору дострокове припинення (розірвання) Договору означає втрату права на проживання в гуртожитку, у зв'язку з чим орендар зобов'язаний у триденний термін звільнити кімнату, повернути в належному стані прийняте майно та інвентар, повністю розрахуватись з орендодавцем за договором. Реєстрація не є підставою для визнання права на проживання в гуртожитку. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року (п.13 Договору).

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особливості правового регулювання найму (оренди) житла визначаються нормами статей 810, 812 ЦК України.

За змістом статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Відповідно до частини першої статті 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Як випливає із системного аналізу статей 810, 812, 821 ЦК України положення зазначених норм матеріального права підлягають застосуванню виключно до правовідносин, що випливають з договору найму (оренди) житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Так, згідно зі статтею 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

Вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, суди повинні з'ясовувати, чи є гуртожитком будинок, приміщення в якому займає особа, зокрема: чи зареєстрований він як гуртожиток у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; чи побудований будинок як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку; чи видавався, відповідно до статті 129 ЖК Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, ордер на зайняття особою жилої площі в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян; чи є штати для обслуговування гуртожитку; як оплачується проживання тощо.

Враховуючи вищеперелічені норми закону, позивачем не надано письмових належних та допустимих доказів того, що нежилі приміщення, загальною площею 907,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є гуртожитком, оскільки відповідного дозволу санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку надано не було.

Крім того, представником позивача не надано суду доказів, що спірне приміщення входить до складу житлового фонду, а тому суд вважає, що спірні правовідносини не виникли із договору найму (оренди) житла.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За викладених обставин суд вважає позовні вимоги недоведеними в повному обсязі та такими, що не ґрунтуються на законі, і вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 810, 811, 820 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Д.Д.Усатов