Справа № 365/862/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/2672/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 22 05.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Калина» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Калина» до ОСОБА_2 про стягнення витрат на незавершене виробництво врожаю 2016 року

ВСТАНОВИЛА:

у грудні 2016 року позивач ПАТ «Калина» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,481 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області. Протягом 2005-2015 років позивач користувався цією ділянкою на умовах договору оренди від 28.09.2005 року. Оскільки земельна ділянка використовувалась для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке має замкнутий цикл виробництва, вона була задіяна у виробничій програмі позивача та на ній проводились осінньо-польові роботи до моменту закінчення оренди у листопаді 2015 році, а саме, проводилась передпосівна обробка ґрунту під посів культур урожаю 2016 року (дискування, оранка, культивація), внесення міндобрив, на що позивач витратив 14580,96 грн., що підтверджується дорожніми листками механізатора від 28.07., 31.07., 01.08., 31.08., 01.09-05.09., 09.10., 10.10., 12-14.10.2015р. Після закінчення строку оренди відповідачу було передано її земельну ділянку із поліпшенням та незавершеним виробництвом врожаю виробничого циклу 2015-2016 років, які неможливо відокремити від земельної ділянки, тому просив стягнути із відповідача на його користь понесені витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки та сплачений судовий збір.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23 березня 2017 року в задоволені позову ПАТ «Калина» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ «Калина» у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на його незаконність, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відповідач за умовами договору, а також на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України та на підставі п. 21 договору оренди, повинен був здійснити відшкодування орендарю понесених витрат.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, що порушено його законні права, що він поніс витрати на незавершене виробництво врожаю 2016 року на обробіток саме земельної ділянки, яка належить відповідачу, так і самого факту поліпшення даної земельної ділянки.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (землекористувач).

Частинами 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час укладання договору оренди, визначено права та обов'язки орендодавця, зокрема: орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11.04.2001р. є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,481 га, кадастровий номер якої НОМЕР_2, що розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області.

28 вересня 2005 року між ЗАТ «Калина» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, який було зареєстровано у Згурівському відділенні Київської регіональної філії № 12 Центру ДЗК Державного комітету України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 1 листопада 2005 року за № 04:05:027:00158 (а.с.7-9).

Відповідач як орендодавець до закінчення строку дії Договору повідомила позивача про намір припинити його дію, що підтверджується копією її заяви від 05.06.2014, яку позивач отримав (а.с.65).

Переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі на новий строк було припинено та земельну ділянку повернуто відповідачу, що вбачається з матеріалів справи та визнається представником позивача.

З огляду на вказані положення закону, відшкодуванню підлягають капітальні втрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, якщо воно проводилось за згодою орендодавця.

Встановлено, що відповідач не надавала своєї згоди та не підписувала додаткової угоди з позивачем щодо відшкодування орендарю витрат на поліпшення земельної ділянки, як це передбачено п. 27 Договору.

Згідно з Національним стандартом № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, земельне поліпшення визначено як результати будь-яких заходів, що призводять до зміни якісних характеристик земельної ділянки та її вартості. До земельних поліпшень належать матеріальні об'єкти, розташовані у межах земельної ділянки, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, а також результати господарської діяльності або проведення певного виду робіт (зміна рельєфу, поліпшення ґрунтів, розміщення посівів багаторічних насаджень, інженерної інфраструктури тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», зокрема п.п. 3, 4, визначено, що відшкодуванню підлягають вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень, понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи та інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості).

Таким чином, сама по собі передпосівна обробка ґрунту під посів культур урожаю 2016 року (дискування) та внесення мінеральних добрив не є поліпшенням земельної ділянки в розумінні норми закону та не змінює якісних характеристик земельної ділянки та її вартості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позов пред'явлено не правомірно, оскільки позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, що порушено його законні права, що він поніс витрати на незавершене виробництво врожаю 2016 року на обробіток саме земельної ділянки, яка належить відповідачу, так і самого факту поліпшення даної земельної ділянки.

Крім того, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять також доказів, підтверджуючих факт дискування саме земельної ділянки відповідача. Докази надані позивачем, а саме копії дорожніх листів трактора, акта, викопіювання на підтвердження обробітку земельної ділянки відповідача у період часу із 28.07.2015р. по 14.10.2015р., не містять даних щодо проведення передпосівної обробки ґрунту саме земельної ділянки відповідача (а.с.15-31, 60-62).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на вказане, матеріалами справи не підтверджено факт дискування земельної ділянки ОСОБА_2, погодження з останньою такого виду робіт, умов відшкодування, а також розміру понесених позивачем витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач за умовами договору, а також на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, на підставі п. 21 договору оренди, повинен був здійснити відшкодування орендарю понесених витрат не заслуговують на увагу оскільки, зазначені правові норми не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Калина» відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: