АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору частково недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 травня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в лютому 2017 року звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору частково недійсним.

Посилалася на те, що 01 листопада 2005 року між відповідачами було укладено кредитний договір №ZZZ437500, за умовами якого ПАТ КБ «Надра» надав ОСОБА_3 споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 27 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних, строком до 31 жовтня 2025 року. Вказаний кредит був отриманий ОСОБА_3 на споживчі цілі, а саме, з метою проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Як забезпечення повернення кредиту, цього ж дня між нею та Банком було укладено договір поруки №ZZZ437500. За умовами цього договору вона поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, передбачених кредитним договором №ZZZ437500.

_______________________________________________________________________________________

Справа №725/845/17 Провадження № 22-ц/794/711/17 Головуючий у 1-й інстанції Войтун О.Б.

Категорія: 27 Доповідач Литвинюк І.М.

Зазначала, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки Банк, всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», встановив у договорі додаткову плату за користування кредитом у вигляді сплати щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами плати за управління кредитом в розмірі 0,30 % від фактичного залишку заборгованості за кредитом.

Вказане містить несправедливі умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, а також не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Просила визнати недійсним кредитний договір №ZZZ437500 від 01 листопада 2005 року в частині нарахування плати за управління кредитом та стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що передбачена банком плата за управління кредитом є несправедливою умовою, а тому це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Строк позовної давності не пропущений, оскільки плата за управління кредитом є триваючими і продовженими правовідносинами.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка була ознайомлена з умовами кредитного договору та згідна з усіма його умовами, а також те, що нею пропущено встановлений законом трьохрічний строк для звернення до суду з вказаним позовом.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2005 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», було укладено кредитний договір № ZZZ437500.

Для забезпечення належного виконання кредитного договору між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 01 листопада 2005 року укладено договір поруки, за яким Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до п. 1.1, п. 1.3.1, п. 3.3.4 вказаного Кредитного договору Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27 800 доларів США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 строком на 240 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних.

Згідно з п.п.1.3.2 Договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,30% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру процентів, які позичальник повинен сплатити Банку), зазначеним у п.1.1 цього Договору, плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Позивач як поручитель просить визнати частково недійсним кредитний договір, посилаючись на те, що він не відповідає положенням ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Проте, норми статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в яких визначено вимоги до умов договору споживчого кредиту, а також умови договорів, які є несправедливими та обмежують права споживачів, введені Законом України від 1 грудня 2005 року N 3161-IV, яким Закон України «Про захист прав споживачів» викладено у новій редакції та набрав чинності з 13 січня 2006 року.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Оспорюваний кредитний договір укладено 01 листопада 2005 року, отже на час виникнення спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» не містив обмежень щодо змісту договорів споживчого кредиту. Підстави ж для визнання недійсними умов спірного кредитного договору щодо встановлення комісії та інших платежів, які узгодили сторони, у звязку з невідповідністю нормам Закону України «Про захист прав споживачів» (ст. 11, ст. 18), в редакції станом на 13 січня 2006 року, відсутні, оскільки ці норми не діяли на час його укладення, а тому не поширюються на спірні правовідносини.

Щодо врахування правової позиції Верховного Суду України у постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), на яку посилається позивач, то вона не може судом враховуватися, оскільки у справі, яка розглядалась Верховним Судом України, кредитний договір було укладено в 2008 році, тобто після внесення до діючого законодавства відповідних змін щодо прав споживачів за договорами споживчого кредиту.

Крім того, кредитний договір від 01 листопада 2005 року був укладений між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3, який погодився з умовами договору і не просив визнати його недійсним. Позивач не є стороною кредитного договору, порука ж є похідною від основного зобовязання і ОСОБА_2 як поручитель в договорі поруки підтверджує, що ознайомлена та погоджується з умовами Кредитного договору (п. 1.5. Договору поруки).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Ухваливши рішення про відмову в задоволенні позову, суд по суті правильно вирішив спір.

Разом з тим, колегія суддів вважає неправильним висновок суду щодо пропуску строку позовної давності, оскільки позовні вимоги є безпідставними, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково і змінити рішення, виключивши з його мотивувальної частини посилання на строк позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 травня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позовної давності як на підставу для відмови в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: В.В. Яремко

ОСОБА_4