АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6102/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/848/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 43 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_4 Довгинцівської районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю і примусовому зняттю з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 р. позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_4 Довгинцівської районної у місті ради в якому просив усунути перешкоди в користуванні належній йому власності, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у будинку №130 по вулиці Пуріна у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу із примусовим зняттям з реєстраційного обліку, оскільки останній не мешкає за вказаною адресою вже понад 1 рік, особистих речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачує.

Заочним рішенням Довгинцівськго районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Пуріна, будинок 130.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні його позову про зняття відповідача з реєстраційного обліку та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що відповідач з 2009 року не проживає в квартирі, веде аморальний спосіб життя та не несе тягар утримання квартири.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Пуріна, будинок 130, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.08.2016 р. (а.с.7,8).

У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не проживає за даною адресою, що підтверджується довідкою №119, виданою головою квартального (вуличного) комітету №1 від 28.11.2016 року (а.с.10).

Згідно акту від 01.12.2016 р., посвідченого головою вуличного комітету №1 Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_3 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, однак за даною адресою не проживає (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідача, відповідно до вимог ст.405 ЦК України, необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком 130 по вул. Пуріна в м. Кривому Розі, оскільки останній не проживає в будинку з 2009 року.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржено, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача в частині примусового зняттю з реєстраційного обліку відповідача по справі, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання громадян України».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-57ц11 від 16 січня 2012 року, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Вище наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що рішенням суду першої інстанції відповідача необхідно було зняти з реєстраційного обліку в спірному будинку, оскільки існує окремий порядок вирішення таких питань.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростували встановлені обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: