У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним розпорядження та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в січні 2016 року ОСОБА_5, який є батьком ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визнання його та його дітей такими, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та при зборі доказів по даній справі позивачі випадково дізналися про те, що вони були співвласниками зазначеної квартири і були позбавлені своєї власності незаконно.

Згідно з розпорядженням органу приватизації від 11 квітня 1994 pоку № 9935 вказана квартира була приватизована на ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та видано свідоцтво про право власності на житло від 14 квітня 1994 року № 1705. Про ці обставини позивачі не знали, оскільки приватизацією займались їх родичі.

Однак в подальшому Відділ житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної адміністрації м. Києва своїм розпорядженням від 20 грудня 1996 pоку № 9935A скасував попереднє розпорядження органу приватизації про передачу у власність вищевказаної квартири, у зв'язку з тим, що приватизаційні документи не були запитані з 1994 року, а тому вказане розпорядження від 20 грудня 1996 pоку порушило діюче на той момент законодавство України.

Станом на даний час померла одна з осіб, визначена в приватизаційних документах як співвласник квартири - ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року) та її частку на об'єкт нерухомості (житло) успадкував її син - ОСОБА_5, як особа, яка фактично прийняла спадщину, продовжуючи проживати в квартирі, частина прав на яку належала спадкодавцю.

Таким чином, частка ОСОБА_5 на спірну квартиру складає 2/5 частини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, яка була третьою особою по справі, а також матір'ю позивача ОСОБА_2

А тому, позивачі просили визнати незаконним розпорядження Відділу житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної адміністрації м. Києва від 20 грудня 1996 pоку № 9935A та визнати право власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та на 1/5 частини квартири за ОСОБА_3; залишити у власності ОСОБА_5 Ѕ частини квартири.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами установлено, що згідно розпорядження органу приватизації № 9935 вирішено прохання наймача ОСОБА_6 про передачу квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну (сумісну або часткову) власність.

На виконання вищевказаного розпорядження Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації 11 квітня 1994 року було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно якого власниками зазначеної квартири на праві приватної спільної сумісної власності є ОСОБА_6 та члени її сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до розпорядження Представника Президента України «Про скасування рішень про приватизацію житла» від 30 травня 1994 року № 576 дозволено органу приватизації Ватутінського району - відділу комунального господарства та приватизації державного житлового фонду своїм розпорядженням: 1. Скасовувати раніше прийняті розпорядження про приватизацію квартир на підставі заяв громадян, які виявили бажання повернути своє приватизоване житло до державного житлового фонду; 2. Скасовувати раніше прийняті розпорядження про приватизацію квартир після закінчення шестимісячного терміну зберігання оформлених свідоцтв про право власності на житло, у разі не одержання його власником, після з'ясування причин.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 20 грудня 1996 року, заявник звернувся до держадміністрації із заявою, в якій просив суд розприватизувати його квартиру АДРЕСА_2.

Згідно розпорядження Відділу житлово-комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва № 9935А від 20 грудня 1996 року у зв'язку з тим, що приватизаційні документи на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проживаючих за вказаною адресою не були запитані з 1994 року на підставі розпорядження Представника Президента у Ватутінському районі м. Києва від 30 травня 1994 року № 574 було скасовано розпорядження органу приватизації Ватутінського району № 9935 від 11 квітня 1994 року.

Даним розпорядженням також було визначено Ватутінському відділенню Ощадбанку занести на депозитні рахунки житлові чеки громадян, що проживають за вказаною адресою - по 2 грн 68 коп. кожному.

Як вбачається з інформації на зворотному боці заяви про приватизацію від 25 березня 1994 року, розпорядження 9935А від 20 грудня 1996 року про анулювання органу приватизації 9935 від 11 квітня 1994 року отримав ОСОБА_2 20 січня 1997 року, що зазначено ним власноручно та засвідчено його підписом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 визнав факт свого підпису на даній заяві.

Отже, позивачу було відомо про скасування розпорядження органу приватизації з 1997 pоку, що спростовує його твердження пpo те, що про порушення його права він випадково дізнався у 2016 році під час розгляду іншої цивільної справи.

Встановивши те, що ніхто з осіб, які виявили бажання на безоплатну передачу у власність квартири не звертався до органів приватизації з приводу отримання приватизаційних документів, а ОСОБА_2 звертався із заявою про розприватизацію, судами попередніх інстанцій вірно встановлено відсутність підстав для скасування зазначеного розпорядження та визнання права власності на частину квартири.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконним розпорядження та визнання права власності.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов