АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1305/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Талалай О.І.,

секретар Задвірний В.І.

з участю : прокурора і представника відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23209/16-ц за апеляційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Пімліко», третьої особи Олешинської сільської ради Хмельницького району про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року Заступник прокурора Хмельницької області звернувся до суду з позовом в якому просив визнати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташовану по АДРЕСА_1, та призначену для ведення особистого селянського господарства, від 25 листопада 2015 року незаконною та скасувати цю реєстрацію; визнати договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладений 25 листопада 2015 року між ОСОБА_1 і ТОВ «КУА «Патріот 2014», недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ПІМЛІКО» на цю земельну ділянку та витребувати її з незаконного володіння останнього.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 8 грудня 1997 року, виданого сільською радою, внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташовану по АДРЕСА_1, та призначену для ведення особистого селянського господарства, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно.

_____________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Салоїд Н.М. Провадження № 22-ц/792/1305/17

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 2

Проте, станом на момент звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, вказана особа не була її власником, оскільки відповідний державний акт не видавався та не був зареєстрований у встановленому законом порядку, що встановлено в ході проведення досудового розслідування в межах відкритого кримінального провадження. Крім того, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 відчужив вказану земельну ділянку ТзОВ «КУА «Патріот 2014», а останнє, у свою чергу, 31 березня 2016 року продало її ТОВ «ПІМЛІКО». Оскільки ОСОБА_1 не набув права власності на земельну ділянку в установленому законом порядку, внаслідок чого державна реєстрація цього права є незаконною, а останній не мав права відчужувати її сторонній особі. Спірна земельна ділянка вибула з власності територіальної громади м. Хмельницького поза її волею, тому міська рада вправі витребувати її від добросовісного набувача - ТОВ «ПІМЛІКО».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом не прийнято до уваги той факт, що визначена законодавцем обов'язкова підстава для набуття права власності на земельну ділянку, а саме встановлення меж в натурі ( на місцевості) не відбулася, ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження такого факту, також не має доказів про виготовлення відповідного проекту відведення спірної земельної ділянки та затвердження його у визначеному законом порядку, крім того, не має визначення чіткого місця розташування земельної ділянки, план відображений у державному акті на право приватної власності ОСОБА_1 1997 року не містить жодних поворотних точок меж земельної ділянки та всіх точок, закріплених в натурі (на місцевості) довгостроковими знаками. Також посилається прокурор, що судом не перевірено чи дійсно державний акт підписаний тодішнім головою ОСОБА_3 чи посвідчений він печаткою Олешинської сільської ради, чому на акті зазначено призвище та ініціали ОСОБА_4, як інженера - землевпорядника, якщо вона жодного дня там не працювала. Отже, на думку прокурора, право власності у ОСОБА_1 станом на 1997 рік не виникло, а набуте ним лише 25 листопада 2015 року після внесення приватним нотаріусом відомостей про право власності у відповідні державні реєстрі, а тому є обґрунтованою їх вимога про скасування незаконної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що на підставі рішення Олешинської сільської ради № 7 від 3 лютого 1997 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,80 га, розташовану на території сільської ради та призначену для ведення підсобного господарства, ОСОБА_1 8 грудня 1997 року одержав державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на землю, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_3.

12 травня 2011 року Верховна Рада України прийняла постанову № 3349-VI «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницького і Хмельницького району Хмельницької області», якою збільшено територію міста на 681,0 га земель, у тому числі за рахунок 10,0 га земель, що знаходяться у віданні сільської ради.

7 жовтня 2015 року здійснена державна реєстрація земельної ділянки площею 0,80 га у Державному земельному кадастрі. Їй присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

25 листопада 2015 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Байрачний А.І. вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,80 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташовану по АДРЕСА_1, та призначену для ведення особистого селянського господарства.

У той же день ОСОБА_1 і ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот 2014» уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Байрачним А.І., за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ТОВ «КУА «Патріот 2014» купило вказану земельну ділянку.

За договором купівлі-продажу від 31 березня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Бобковою І.О., ТОВ «КУА «Патріот 2014» продало спірну земельну ділянку ТОВ «ПІМЛІКО», про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14039889.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Частиною 2 статті 12 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі у суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 6 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства.

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.

В силу ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяви про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Із ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року) слідує, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за № 31), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, державні акти на право приватної власності на землю видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування.

Державні акти на право приватної власності на землю реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком № 2. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (п. 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Частиною 1 статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV; в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 3 Закону № 1952-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про право на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Як передбачено ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

В силу ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 26 Закону № 1952-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, державних актів на право власності або право постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Статтями 15 і 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі прав на земельні ділянки, встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності на нерухоме майно набувається особами в порядку, визначеному законом, який існував на час такого набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього відповідно до Закону № 1952-ІV, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 13 червня 2012 року (справа № 6-54цс12), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

На час виникнення спірних правовідносин порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки визначався Земельним кодексом України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року).

За змістом норм цього Кодексу рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян є необхідною передумовою виникнення такого права, після чого орган місцевого самоврядування на підставі вказаного рішення видає громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки, які є документами, що посвідчують це право. Разом із тим, право власності на земельні ділянки виникає у громадян після того, як орган місцевого самоврядування видав їм державний акт на право власності на землю та зареєстрував його у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання цих документів недійсними в судовому порядку вказує на неналежне набуття громадянами права власності на земельні ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташовувалася на території сільської ради, яка в межах своєї компетенції прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1, зареєструвала та видала останньому державний акт на право приватної власності на землю. Отже, саме 8 грудня 1997 року ОСОБА_1 набув право власності на вказану земельну ділянку.

Посилання прокурора на те, що на час звернення ОСОБА_1 до державного реєстратора 25 листопада 2015 року останній не набув права власності на спірну земельну ділянку не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що на час набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку вона належала територіальній громаді м. Хмельницького. Прокурором не доведено, що ця земельна ділянки входила до складу земель, які постановою Верховної Ради України від 19 січня 1995 року № 12/95-ВР були включені в межі міста.

Сама по собі відсутність з невідомих причин запису про реєстрацію державного акта на землю, виданого сільською радою ОСОБА_1, в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю не може свідчити про те, що такої реєстрації не відбулося.

Внесення 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом Байрачним А.І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не потягло за собою виникнення цього права, а відтак, скасування такої державної реєстрації не припиняє набутого відповідачем права власності на земельну ділянку.

Твердження прокурора, що вказана реєстраційна дія не відповідає вимогам закону, а ОСОБА_1 не одержував у встановленому законом порядку державного акта на право власності на землю, не узгоджуються з доказами у справі.

При цьому прокурор не оскаржує рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та виданий останньому на підставі цього рішення Державний акта на право власності на землю, а без визнання даних правочинів недійсними інші вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню.

Отже, прокурором неправильно обрано спосіб захисту цивільного права, що унеможливлює задоволення даного позову.

Прокурор заявив вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «КУА «Патріот 2014», недійсним.

Цей позов не підлягає задоволенню, оскільки міська рада не є стороною оспорюваного правочину, а прокурор фактично просив суд застосувати спосіб повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину (ст.ст. 215, 216 ЦК України).

В цій частині обраний прокурором спосіб захисту також не відповідає вимогам закону, до того ж міська рада не є власником спірної земельної ділянки, тому її право у спірних правовідносинах не порушено. Давши належну оцінку дослідженим доказам суд першої інстанції правомірно керувався тим, що позов прокурора до ОСОБА_8 є безпідставним і необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому їх слід відхилити.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підпис) О.І. Талалай

(підпис) Л.М. Грох

Згідно з оригіналом А.М. Костенко