Справа №461/4524/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 57 600,00 гривень завданої моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що він з 04.11.1971 року по 12.08.2005 року працював слюсарем на Львівському заводі залізобетонних конструкцій, який знаходився в підпорядкуванні Львівської залізниці. 02.04.1981 року в поліклініці Львівської залізниці йому було здійснено протезування зубів, а саме встановлено мостовидні протези, виготовлені із сплаву нержавіючої сталі. У 1982 році позивачу було зроблено щеплення від правця, після чого у нього почали зявлятися висипи в ротовій порожнині, пекучі відчуття язика, біль при ковтанні. Згідно записів амбулаторної книжки, у нього виник гальвоноз порожнини рота, хронічний фаринго-лорингіт, глосалгія (реакція на хіміко-шкідливі речовини), внаслідок порушення технології виготовлення мостовидних протезів із сплаву нержавіючої сталі. За результатами проведеного обстеження спеціалістами кафедри ортопедичної стоматології Львівського медичного інституту було рекомендовано встановити йому зубні протези, виготовлені по однотипній технології з нержавіючої сталі. Однак, незважаючи на наведені рекомендації, 18.08.1983 року в Дорожній поліклініці Львівської залізниці йому було встановлено комбіновані зубні протези із застосуванням жовтого металу (золота) і пластмаси. Після цього, стан його здоровя погіршився. 13.04.1998 року спеціалістами кафедри ортопедичної стоматології Львівського медичного інституту йому було рекомендовано зняти існуючі комбіновані золоті протези і замінити їх на цільнолиті, виготовлені з одного матеріалу. В 2005 році за власні кошти позивачу було знято зубні протези та здійснено протезування. У 2013 році стан його здоровя погіршився і йому було встановлено діагноз залізодефіцитна анемія. 10.06.2015 року позивач пройшов медичне обстеження в Стоматологічному медичному центрі Львівського національного медичного інституту та Консультативній поліклініці Львівської обласної клінічної лікарні, в результаті якого встановлено діагнози: адентія часткова вторинна, ускладнена деформацією зубних дуг, алергічний стоматит, гінгівіт на грунті хімічної алергії, гальваноз в анамнезі, набуте імунодефіцит не порушення інфекційно-алергічної форми хронічного перебігу в стані загострення. Причиною виникнення діагностованих захворювань позивач вважає встановлення йому у 1981 році поліклінічними відділеннями Львівської залізниці зубних протезів із паяної нержавіючої сталі та у 1983 році зубних протезів із комбінованого сплаву, що завдало йому фізичних і душевних страждань, він постійно відчуває дискомфорт і болі у ротовій порожнині, у нього непереносимість будь-яких запахів, йому навіть шкодить запах працюючого телевізора.

11.09.2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 1 100 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч.1 ст.1172 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

З поданих позивачем медичних документів видно, що 02.04.1981 року в поліклініці Львівської залізниці ОСОБА_1 було здійснено протезування зубів, а саме встановлено мостовидні протези, виготовлені із сплаву нержавіючої сталі.

Згідно записів амбулаторної книжки, у нього виник гальвоноз порожнини рота, хронічний фаринго-лорингіт, глосалгія (реакція на хіміко шкідливі речовини), внаслідок порушення технології виготовлення мостовидних протезів із сплаву нержавіючої сталі /а.с.11,12,13/.

За результатами проведеного обстеження спеціалістами кафедри ортопедичної стоматології Львівського медичного інституту було рекомендовано встановити йому зубні протези, виготовлені по однотипній технології з нержавіючої сталі /а.с.14/.

08.07.1992 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: алергічний стоматит, гінгівіт на грунті хімічної реакції, гальваноз /а.с.20/.

10.06.2015 року позивач пройшов медичне обстеження в Стоматологічному медичному центрі Львівського національного медичного інституту та Консультативній поліклініці Львівської обласної клінічної лікарні, в результаті якого встановлено діагнози: адентія часткова вторинна, ускладнена деформацією зубних дуг, алергічний стоматит, гінгівіт на грунті хімічної алергії, гальваноз в анамнезі, набуте імунодефіцит не порушення інфекційно-алергічної форми хронічного перебігу в стані загострення /а.с.27, 28/.

Як видно з висновку за результатами клініко-експертної оцінки від 07.04.2016 року, провести клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах поліклініки Львівської залізниці, а саме зубного протезування здійсненого 02.04.1981 року та 18.08.1983 року не видається можливим так як зазначені у заяві зубні конструкції відсутні в ротовій порожнині заявника /а.с.31-33/.

Разом з тим, позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував, те що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, не зазначено ким саме йому було проведено протезування у 1981-1983 роках, а також не довів обґрунтованість позовних вимог іншими засобами доказування, тобто не встановлено прямого причинно-наслідкового звязку між погіршенням стану здоровя позивача та діями відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Цивільний кодекс України прийнятий 16.03.2003 року та набрав чинності з 01.01.2004 року, а спірні відносини виникли ще у 1981 році, тобто до набрання ним чинності.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

У п.15 вказаної постанови зазначено, на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій.

Відтак, посилання ОСОБА_1 на норми ЦК України при заявлені вищевказаних позовних вимог є безпідставним.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що саме внаслідок дій відповідача йому було завдано фізичних та душевних страждань, тобто з встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд не вбачає причинно-наслідкового звязку, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.