УХВАЛА

Іменем україни

06 липня 2017 року справа № 521/10121/17

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Михайлюк О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності та визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності та визнання права власності.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд справи проводиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, позивачем відповідно до п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не повно викладені обставин, якими обґрунтовуються вимоги, й відсутні посилання на засоби їх доказування.

Оскільки, зміст позову, це вказівка позивача на спосіб захисту порушеного права (ст. 16 ЦК України), позивачем не вказано якими саме діями відповідачі не визнають, порушують, чи оспорюють її права, не розяснено в чому саме полягає спір між позивачем та відповідачами.

В порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України позивачем не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір» щодо вимог майнового характеру, виходячи з дійсної вартості майна.

Згідно ст. 4 ч. 2 п. 1 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, в силу ст. 6 ч. 2 п. 2, ч. З Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вбачає обґрунтованим визначити розмір судового збору на рівні пяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які підлягають оплаті в порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір», за винятком раніше сплаченої суми.

На підставі викладеного, керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ частки в натурі зі спільної часткової власності та визнання права власності - залишити без руху, запропонувавши позивачу усунути недоліки вказані в мотивувальній частині ухвали не пізніше пяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_9

06.07.17