АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №754/9059/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача Михайлюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва, треті особи: заступник директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_8, директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_7 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у липні 2016 року до суду з позовом обгрунтовувала свої вимоги тим, що з 03 жовтня 2000 року вона працювала лікарем стоматологом-терапевтом у поліклініці Ватутінського (нині Деснянського) району м. Києва. У зв'язку з реорганізацією медичних закладів 01 листопада 2013 року була переведена на посаду лікаря стоматолога-терапевта до стоматологічного відділення філії № 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, у якому починаючи з 12 червня 2014 року і до останнього часу відповідно до договору № 2 від 12 червня 2014 року про безоплатне користування індивідуально визначеного майна працювала у вказаній установі, звідки 30 червня 2016 року була звільнена на підставі наказу № 155-к у відповідності до п. 3 ст. 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов'язків, якщо раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Посилаючись на те, що наказ про її звільнення є незаконним, остільки нею не здійснювалося вказаних у наказах про накладення дисциплінарних стягнень (догани) порушень трудової дисципліни, а звільнення було здійснено без погодження із Незалежною профспілковою організацією КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, членом якої вона є . Та, окрім цього, з порушенням ч. 3 ст. 184 КЗпП України, оскільки позивачка є одинокою матір'ю і має дитину віком 11-ти років, при тому, що відповідні її звернення до Комісії з трудових спорів КНП КДЦ Деснянського району м. Києва у встановленому порядку розглянуті не були, з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

1. визнати незаконними та скасувати накази директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7 № 126 від 06 червня 2016 року та № 150 від 23 червня 2016 року про накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани;

2. визнати недостовірним і таким, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, наказ № 126 від 06 червня 2016 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта, які вона не мала змоги виконувати при повній відсутності всього необхідного для прийому стоматологічних хворих - медичного одягу, матеріалів, інструментів, медикаментів, обладнання, миючих засобів, засобів індивідуального захисту, кабінету у відділенні терапевтичної стоматології;

3. визнати недостовірним і таким, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, наказ № 150 від 23 червня 2016 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта, які вона не мала змоги виконувати при повній відсутності всього необхідного для прийому стоматологічних хворих - медичного одягу, матеріалів, інструментів, медикаментів, обладнання, миючих засобів, засобів індивідуального захисту, кабінету у відділенні терапевтичної стоматології;

4. визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8 № 155-к від 29 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України;

5. визнати наклепом наказ № 126 від 06 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта;

6. визнати наклепом наказ № 150 від 23 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта;

7. зобов'язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва припинити неправомірні дії: щодо приниження її честі, гідності, репутації, враховуючи накази про догани та звільнення; щодо розповсюдження ганебної брехливої інформації, переданої КНП КДЦ Деснянського району м. Києва іншим особам, в т.ч. у вигляді відповідей на запити депутатів, Київської міської державної адміністрації, Департаменту охорони здоров»я КМДА тощо, а направлені відповіді відізвати та надати в них правдиву інформацію щодо незабезпечення її (позивача) необхідними для роботи медикаментами, інструментами, обладнанням, засобами індивідуального захисту, медичним одягом, миючими засобами тощо та примусом працювати то у кабінеті №420, то у кладовці кабінету № 417 на УС- 30;

8. зобов'язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ознайомити колектив філії № 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва під особисті підписи із зазначенням дати та посади підписанта з інформацією про визнання недостовірними наказу № 126 від 06 червня 2016 року та № 150 від 23 червня 2016 року;

9. зобов'язати вибачитись у письмовому та усному виглядах у судовому засіданні директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7 перед нею (позивачем) особисто за протизаконну навмисну діяльність, яка призвела до незаконних доган, незаконного звільнення та примус працювати у кабінеті № 420 та у кладовці кабінету № 417;

10. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва моральну шкоду в загальному розмірі 10 997 200 грн., завдану бездіяльністю начальника відділу кадрів КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_9; бездіяльністю голови Комісії по трудових спорах КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_10; незаконним утриманням профспілкових внесків з лютого 2016 року; бездіяльністю заступника директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8; завдану незаконними доганами від 06 червня 2016 року та 23 червня 2016 року; незаконним звільненням; бездіяльністю юриста КНП КДЦ Деснянського району м.Києва ОСОБА_11; моральну шкоду, завдану незабезпеченням необхідними матеріалами, медикаментами, інструментами, засобами індивідуального захисту, обладнанням, кабінетом, медичними одягом, миючими засобами тощо для прийому хворих стоматологічного профілю на посаді стоматолога-терапевта бюджетного прийому відділення терапевтичної стоматології КНП КДЦ Деснянського району м. Києва; шкоду, завдану завідомо наклепницькою апеляційною скаргою; шкоду, завданої примусом працювати у кладовці кабінету № 417 на незаземленому обладнанні УС-30; моральну шкоду, завдану невиплатою матеріальної допомоги, як матері - одиначці двох дітей, ненадання додаткової оплачуваної відпустки на дітей або її грошової компенсації; примусом працювати по суботах, примусом брати щорічні відпустки взимку, ненаданням путівок у санаторії чи будинки відпочинку, примусом працювати по 11 годин на добу з жовтня 2014 року по серпень 2015 року; моральну шкоду за навмисне спричинення шкоди здоров»ю створюванням стресових ситуацій; шкоду, завдану незаконним направленням на ПАЦ та атестацію у 2014 році; шкоду, завдану ігноруванням численних звернень у КНП КДЦ Деснянського району м. Києва протягом 2014-2016 років про численні порушення чинного законодавства; моральну шкоду, завдану КНП КДЦ Деснянського району м. Києва в особі ОСОБА_7, який вимагав сплачувати в касу кошти за начебто надані платні послуги з жовтня 2014 року по серпень 2015 року; моральну шкоду, завдану КНП КДЦ Деснянського району м. Києва в особі ОСОБА_7, який вимагав сплачувати благодійні внески до каси підприємства;

11. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва завдану матеріальну шкоду в розмірі 275 625 грн. 15 коп.;

12. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва невиплачену за червень 2016 року заробітну плату в розмірі 2514 грн. 81 коп. з додаванням профспілкового внеску в розмірі 23 грн. 03 коп., які були незаконно утримані;

13. зобов'язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з червня 2016 року по день фактичного поновлення на роботі з розрахунку середньої заробітної плати стоматолога-терапевта вищої категорії, ставки бюджетного прийому КНП КДЦ Деснянського району м.Києва за цей період з усіма надбавками, заохоченнями, преміями, підвищеннями тощо з урахуванням того, що з лютого 2016 року вона (позивач) не є членом профспілкового комітету КНП КДЦ Деснянського району м. Києва;

14. зобов'язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки про поновлення на роботі;

15. стягнути З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва незаконно утримані з заробітної плати профспілкові внески з лютого 2016 року в розмірі 115 грн. 15 коп.;

16. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва премії, які отримували працівники відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва у травні-червні 2016 року, які не були отримані в зв'язку з доганами;

17. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва 100 000 грн., з яких 55 000 грн. - сума сплачених під тиском щомісячних благодійних внесків та 45 000 грн. - сума за надані платні послуги;

18. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь Деснянського районного суду м.Києва 10 % від ціни позову, що становить 1.127.282 грн. 51 коп.;

19. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва грошову компенсацію за усі невикористані додаткові відпустки на дітей в розмірі 28.672 грн.;

20. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва невиплачену за усі роки матеріальну допомогу в розмірі 40.236,86 грн.;

21. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва 3763,28 грн. - вартість обстеження у приватній клініці «Борис»;

22. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва 14.000 грн. витрат, понесених на відправлення телеграм у правоохоронні органи та інстанції з травня 2016 року в зв'язку з протизаконною діяльністю директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7, в тому числі і погроз звільнення.

23. поновити її (позивача), матір-одиначку, на посаді стоматолога-терапевта ставки бюджетного прийому відділення терапевтичної стоматології КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, враховуючи те, що дана філія розташована біля місця її проживання та школи навчання малолітньої дитини, а також з врахуванням безпідставної відмови на її кожнорічні звернення з цього приводу;

24. стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва усі подарунки до дня медика, до дня стоматолога, до Нового року тощо, які КНП КДЦ Деснянського району закуповувало та надавало працівникам, їх дітям в зв'язку зі святами, або їх грошову компенсацію, у тому числі за святкування у ресторані, кафе чи банкетах;

25. зобов'язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва протягом трьох днів з дня набранням рішення суду законної сили здійснити перерахунок невірно нарахованої заробітної плати з урахуванням інфляції і повернути незаконно утримані кошти;

26. визнати накази про догани від 06 червня 2016 року та від 23 червня 2016 року, а також наказ про звільнення від 30 червня 2016 року дискримінаційними, а також помстою за її (позивача) численні звернення до правоохоронних органів та інших інстанцій.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7 № 126 від 06 червня 2016 року та № 150 від 23 червня 2016 року про накладання на ОСОБА_3 дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

Визнано незаконними та скасовано наказ в.о. директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8 № 155-к від 29 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва.

Стягнуто з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, в сумі 53 136, 60 гривень та моральну шкоду, в розмірі 10 000 гривень.

У задоволенні інших вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Не погоджуючись із рішення суду КНП КДЦ Деснянського району м. Києва було подано апеляційну скаргу де ставилося питання про скасувати рішення та ухвалити по справі нового рішення, яким позов задовольнити частково; визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8 № 155-к від 29 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України; стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2016 року по 27 квітня 2017 року, в сумі 38 528, 60 гривень; в задоволенні інших вимог - відмовити.

Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, та просив суд її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу не визнала, заперечувала проти її задоволення.

Треті особи будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з'явилися. Поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 03.10.2000 року позивач ОСОБА_3 була зарахована на посаду лікаря-стоматолога медичної амбулаторії смт. Биківня поліклініки № 2 Ватутінського району м. Києва. 01.02.2001 року позивача переведено на посаду лікаря-стоматолога вказаної поліклініки. 22.10.2001 року поліклініка № 2 Ватутінського району м. Києва перейменована в поліклініку № 4 ТМО Деснянського району м. Києва. 04.05.2005 року позивача переведено на посаду лікаря-стоматолога-терапевта вказаної поліклініки. 31.10.2013 року ОСОБА_3 звільнено у зв'язку з переведенням у КНП КДЦ Деснянського району м. Києва. 01.11.2013 року ОСОБА_3 прийнято за переведенням з поліклініки № 3 Деснянського району м. Києва на ставку лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва.

Наказом КНП КДЦ Деснянського району м. Києва від 06.06.2016 року № 126 ОСОБА_3 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря-терапевта-стоматолога.

Відповідно до наказу КНП КДЦ Деснянського району м. Києва від 23.06.2016 року № 150 ОСОБА_3 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря-терапевта-стоматолога.

Наказом КНП КДЦ Деснянського району м. Києва від 29.06.2016 року № 155-к ОСОБА_3, лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, 30.06.2016 року звільнено із займаної посади за підставою, передбаченою п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги позивача вказував на те, що позивачем ОСОБА_3 було допущено порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря-терапевта- стоматолога при зверненні пацієнта ОСОБА_12, за що її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани згідно наказу від 06.06.2016 року № 126. Однак, зазначений наказ, на думку суду, підлягав скасуванню, оскільки відповідачем не доведено додержання правил та порядку накладення дисциплінарних стягнень. Зокрема, не спростовано твердження позивача щодо неотримання від неї письмових пояснень по суті проступку.

Що стосується наказу КНП КДЦ Деснянського району м. Києва від 23.06.2016 року № 150, яким позивачу ОСОБА_3 також оголошено догану за неналежне ведення медичної документації, то, з урахуванням наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність його скасування. Оскільки в даному випадку (неналежне ведення позивачем медичної документації) до ОСОБА_3 вже застосовувалось дисциплінарне стягнення за неналежне ведення медичної документації у вигляді догани згідно наказу від 06.06.2016 року № 126. Крім того, щодо даного наказу відповідачем також не доведено, що при накладенні даного дисциплінарного стягнення було дотримано процедуру, зокрема, витребовувались письмові пояснення позивача.

Враховуючи наведене, суд вважав позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7 № 126 від 06.06.2016 року та № 150 від 23.06.2016 року про накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани (п.1 позовних вимог) обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, суд вважав необгрунтованими вимоги позивача про визнання недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, наказ № 126 від 06.06.2016 року та наказ № 150 від 23.06.2016 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов»язків на посаді лікаря стоматолога- терапевта, які вона не мала змоги виконувати при повній відсутності всього необхідного для прийому стоматологічних хворих - медичного одягу, матеріалів, інструментів, медикаментів, обладнання, миючих засобів, засобів індивідуального захисту, кабінету у відділенні терапевтичної стоматології (п.п.2,3 позовних вимог), оскільки розгляд таких вимог виходить за межі трудового спору і не передбачений нормами КЗпП України.

Також, суд не вбачав підстав для задоволення вимог позивача про визнання наклепом наказ № 126 від 06.06.2016 року та наказ № 150 від 23.06.2016 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта (п.п.5,6 позовних вимог), оскільки зазначені вимоги також виходять за межі трудового спору.

Вимога позивача про визнання наказів про догани від 06.06.2016 року та від 23.06.2016 року, дискримінаційними, а також помстою за її (позивача) численні звернення до правоохоронних органів та інших інстанцій (п.26 позовних вимог), задоволенню не підлягала, як така, що не ґрунтується на чинному законодавстві про працю.

Що стосується вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, (п.п.4, 23 позовних вимог) то суд вказував на те, що зазначений наказ не містить посилання, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення. Чи могли вони бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП. У зв'язку з чим неможливо встановити чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, тощо.

Враховуючи наведене, а також скасування судом наказів про оголошення доган позивачу від 06.06.2016 року № 126 та від 23.06.2016 року № 150, суд прийшов до висновку про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8 № 155-к від 29.06.2016 року про звільнення позивача з посади стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва згідно п.3 ст.40 КЗпП України (п.4 позовних вимог).

Зазначаючи також, що відповідачем при вирішенні питання про звільнення не були взяті до уваги положення ч.3 ст.184 КЗпП України, за якою - звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Позивач є одинокою матір'ю, має неповнолітнього сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України від 27.04.2010 року, від 13.07.2016 року, довідками Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.10.2013 року, 01.12.2015 року, 25.08.2016 року, 28.10.2016 року (а.с.а.с.10, 17, 18-19,20, 136, 198-19 т.1, а.с.25 т.2).

Згідно протоколу засідання комісії по трудовим спорам КНП КДЦ Деснянського району м. Києві від 13.07.2016 року № 01 комісія зазначила, що станом на 30.06.2016 року позивач, окрім витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.І ст.135 СК України, інших документів, підтверджуючих наявність у неї статусу «одинока мати» комісії не надала, а також не надавала такі документи адміністрації підприємства протягом її перебування у трудових відносинах з 01.11.2013 року по 30.06.2016 року (а.с.132-135, 171-173 т.1).

У відповідності до ухвали суду про витребування доказів від 06.03.2017 року витребовувалась копія особової справи позивача. Однак, відповідачем зазначена ухвала суду в повному обсязі виконана не була, копії документів з особової справи надано вибірково, що позбавляло суд можливості достеменно встановити факт відсутності в особовій справі документів, що свідчать про наявність у позивача статусу «одинока матір».

При цьому матеріали справи містять докази про те, що 26.05.2016 року, 13.06.2016 року, 22.06.2016 року позивач зверталась до КНП КДЦ Деснянського району м. Києва з заявами, в яких зазначала, що є одинокою матір'ю. Однак, відповідачем під час вирішення питання про звільнення дана обставина не була перевірена та відповідно не врахована.

Крім того, позивач є членом незалежної первинної профспілкової організації КНП КДЦ Деснянського району м. Києва згідно до заяви від 01.02.2016 року. Голова вказаної профспілки ОСОБА_14 повідомив відповідача про незаконність звільнення ОСОБА_3 в зв'язку з порушенням ст. 184 КЗпП України, а також про те, що його, як голову профспілки, членом якої є позивач, не було повідомлено про звільнення. Доказів того, що профспілковою організацією надавалась згода на звільнення ОСОБА_3 відповідачем не надано.

За таких обставин суд першої інстанції прийшовши до висновку щодо доведеності позовних вимог в частині поновлення, вважав, що позивач підлягає поновленню на роботі на посаді лікаря - стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва

Відмовляючи при цьому в задоволенні вимог позивача щодо поновлення її на роботі , як одинокої матері, на посаді стоматолога-терапевта ставки бюджетного прийому відділення терапевтичної стоматології КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, з урахуванням того, що дана філія розташована біля місця її проживання та школи навчання малолітньої дитини, а також з врахуванням безпідставної відмови на її щорічні звернення з цього приводу (п.23 позовних вимог), оскільки вони не регламентовані положеннями КЗпП України.

Відповідно до положеньч.1 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відтак, вимога позивача про зобов'язання КНП КДЦ Деснянського району м. Києва протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки про поновлення на роботі (п.14 позовних вимог) суперечить закононодавчо визначеним правилам поновлення.

Заявлені вимоги позивача у зв'язку з її поновленням на посаді також вказували на необхідність зобов'язання КНП КДЦ Деснянського району м. Києва виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з червня 2016 року по день фактичного поновлення на роботі з розрахунку середньої заробітної плати стоматолога- терапевта вищої категорії, ставки бюджетного прийому КНП КДЦ Деснянського району м. Києва за цей період з усіма надбавками, заохоченнями, преміями, підвищеннями тощо з урахуванням того, що з лютого 2016 року вона (позивач) не є членом профспілкового комітету КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, оскільки стала членом незалежної первинної профспілкової організації КНП КДЦ Деснянського району м. Києва відповідно до її заяви з 01.02.2016 року (п.13 позовних вимог).

Частково задовольняючи зазначену вище вимогу суд першої інстанції враховував положення ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та довідку КНП КДЦ Деснянського району м. Києва від 06.06.2017 року № 161 , визначивши розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 53136,60 гривень (291 робочий день (з 01.07.2016 року до 28.08.2017 року) х 182,60 гривень (середньоденна заробітна плата)) = 53136,60 гривень), які підлягали до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зазначаючи при цьому також, що преміювання, заохочення та надбавки не відносяться до гарантованої основної заробітної плати (ст. 2 Закону України «Про оплату праці»), а залежать від виконуваної роботи та наявності певних досягнень, порядок їх встановлення проводиться в межах коштів, що наявні в розпорядженні підприємства та в результаті його діяльності за звітний період.

Щодо вимог позивача, викладених у п.п. 7, 8, 9 позовних вимог, а саме: зобов'язання КНП КДЦ Деснянського району м. Києва припинити неправомірні дії: щодо приниження честі, гідності, репутації, позивача враховуючи накази про догани та звільнення;

щодо розповсюдження ганебної брехливої інформації, переданої КНП КДЦ Деснянського району м. Києва іншим особам, в т.ч. у вигляді відповідей на запити депутатів, Київської міської державної адміністрації, Департаменту охорони здоров»я КМДА тощо, а направлені відповіді відізвати та надати в них правдиву інформацію щодо незабезпечення її (позивача) необхідними для роботи медикаментами, інструментами, обладнанням, засобами індивідуального захисту, медичним одягом, миючими засобами тощо та примусом працювати то у кабінеті № 420, то у кладовці кабінету № 417 на УС-30;

зобов'язання КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ознайомити колектив філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва під особисті підписи із зазначенням дати та посади підписанта з інформацією про визнання недостовірними наказу № 126 від 06.06.2016 року та № 150 від 23.06.2016 року;

зобов'язання вибачитись у письмовому та усному вигляді у судовому засіданні директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7 перед нею (позивачем) особисто за протизаконну навмисну діяльність, яка призвела до незаконних доган, незаконного звільнення та примус працювати у кабінеті № 420 та у кладовці кабінету № 417,

То суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки вони виходять за межі трудового спору, не передбачені чинним трудовим законодавством України.

Позивач звертаючись з позовом до суду вважала що діями відповідачів та третіх осіб по справі їй було спричинено моральну шкоду: завдана бездіяльністю начальника відділу кадрів КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_9; бездіяльністю голови Комісії по трудових спорах КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_10; незаконним утриманням профспілкових внесків з лютого 2016 року; бездіяльністю заступника директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_8; завдану незаконними доганами від 06.06.2016 року та 23.06.2016 року; незаконним звільненням; бездіяльністю юриста КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_11; незабезпеченням необхідними матеріалами, медикаментами, інструментами, засобами індивідуального захисту, обладнанням, кабінетом, медичними одягом, миючими засобами тощо для прийому хворих стоматологічного профілю на посаді стоматолога-терапевта бюджетного прийому відділення терапевтичної стоматології КНП КДЦ Деснянського району м. Києва; завдана примусом працювати у кладовці кабінету № 417 на незаземленому обладнанні УС-30; завдану невиплатою матеріальної допомоги, як одинокої матері двох дітей, ненадання додаткової оплачуваної відпустки на дітей або її грошової компенсації; примусом працювати в вихідний; примусом брати щорічні відпустки взимку, ненаданням путівок у санаторії чи будинки відпочинку, примусом працювати по 11 годин на добу з жовтня 2014 року по серпень 2015 року; моральну шкоду за навмисне спричинення шкоди здоров'ю створюванням стресових ситуацій; шкоду, завдану незаконним направленням на ПАЦ та атестацію у 2014 році; шкоду, завдану ігноруванням численних звернень у КНП КДЦ Деснянського району м. Києва протягом 2014 - 2016 років про численні порушення чинного законодавства; завдану КНП КДЦ Деснянського району м. Києва в особі ОСОБА_7, який вимагав сплачувати в касу кошти за начебто надані платні послуги з жовтня 2014 року по серпень 2015 року; моральну шкоду, завдану КНП КДЦ Деснянського району м. Києва в особі ОСОБА_7, який вимагав сплачувати благодійні внески до каси підприємства.

Враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, та п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вказував на те, що зазначені вище підстави щодо відшкодування моральної шкоди не були підтверджені позивачем в ході розгляду справи належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.. 58 -59 ЦПК України.

У той же час, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, завданих накладенням дисциплінарних стягнень та звільненням, накази щодо яких скасовано, то суд вважав, що до стягнення у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди підлягає 10 000 гривень.

Враховуючи ненадання позивачем належним та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог відповідно до п.п.11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 24, 25 позовної заяви, суд вказував на відсутність підстав щодо стягнення з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва: завданої матеріальної шкоди в розмірі 275625,15 гривень; - невиплачену за червень 2016 року заробітну плату в розмірі 2514, 81 гривень з додаванням профспілкового внеску в розмірі 23,03 гривень; - незаконно утримані з заробітної плати профспілкові внески з лютого 2016 року в розмірі 115,15 гривень; -премії, які отримували працівники відділення терапевтичної стоматології філії № З КНП КДЦ Деснянського району м. Києва у травні-червні 2016 року, які не були отримані в зв'язку з доганами; 100.000 гривень, з яких 55.000 гривень - сума сплачених під тиском щомісячних благодійних внесків та 45.000 гривень за надані платні послуги; - 10 % від ціни позову, що становить 1127282,51 гривень; - грошову компенсацію за усі невикористані додаткові відпустки на дітей в розмірі 28 672 гривень; - невиплачену за усі роки матеріальну допомогу в розмірі 40 236,86 гривень; - 3763,28 гривень вартість обстеження у приватній клініці «Борис»; - 14 000 гривень витрат, понесених на відправлення телеграм у правоохоронні органи та інстанції з травня 2016 року в зв'язку з протизаконною діяльністю директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва ОСОБА_7, в тому числі і погроз звільнення; - усі подарунки до дня медика, до дня стоматолога, до Нового року тощо, які КНП КДЦ Деснянського району закуповувало та надавало працівникам, їх дітям в зв'язку зі святами, або їх грошову компенсацію, у тому числі за святкування у ресторані, кафе чи банкетах - протягом трьох днів з дня набранням рішення суду законної сили здійснити перерахунок невірно нарахованої заробітної плати з урахуванням інфляції і повернути незаконно утримані кошти.

Суд першої інстанції також не вбачав підстав для задоволення вказаних вимог: а саме: - витрат на лікування (у підтвердження надані копії медичних документів) за відсутності доведеності причинно - наслідкового зв'язку між порушенням трудових прав позивача та виникненням хвороб зазначених у медичних документах.

Квитанції про витрати понесені про придбання позивачем БУВ-дисків, принтеру, картриджу, придбання ваучерів «Водафон», одягу а також за харчування у мережі ресторанів «Мафія» не були взяті судом до уваги, так як не свідчили про понесення них саме у зв'язку з розглядом даної справи в суд.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник відповідача вказував на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, неповідомлення представника про час і місце судового засідання, яке відбулося 28.08.2017 pоку, а відтак і незадоволення заяви щодо перерви у справі у зв'язку з хворобою. Чим було порушено право відповідача, як учасника цивільного процесу, на здійснення правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, так і право відповідача та правову допомогу під час проведення судового засідання у справі. Як і подати належні заперечення через свого представника.

Проте такі доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлявся про розгляд справи, яка мала відбутися 28.08.2017 року та повторно не з'явившись, подав заяву про перенесення розгляду справи в зв'язку з хворобою. Процесуальні дії суду щодо розгляду справи за відсутністю відповідача повністю узгоджуються з положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач не був ознайомлений з уточненими позовними вимогами з вини суду. Так як у відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Будучи повідомленим про розгляд справи представник відповідача не з'явившись в судове засідання 15.08.2017 року діяв на власний розсуд.

Незважаючи на те, що дана справа тривалий час (понад рік) перебувала в провадженні суду першої інстанції. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача достовірно був обізнаний про її рух, мало місце неодноразове оголошення перерв за клопотаннями представника відповідача, а також представнику відповідача неодноразово надавалась можливість надати докази та заперечення щодо позовних вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Представником відповідача у поданій апеляційній скарзі також вказувалося на безпідставність та необґрунтованість дій суду в частині скасування наказів від 06.06.2016 року № 126 та від 23.06.2016 року за № 150 .

Суд першої інстанції визнаючи зазначені вище накази незаконними виходив з того, що відповідачем не було доведено додержання правил та порядку накладення дисциплінарних стягнень, та не спростовано твердження позивача щодо неотримання від неї письмових пояснень по суті проступків.

Подана апеляційна скарга не містить у собі доказів щодо спростування висновків суду.

Не ґрунтуються на рішенні суду твердження апелянта щодо неправомірного стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди з підстав відсутності доказів.

Так як рішення містить у собі посилання на норми права, обставини справи та події які на його думку свідчать про спричинення саме відповідачем такої шкоди. А саме завдання моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того слід також зазначити, що сам факт незаконного звільнення є таким, що завдає моральних страждань і згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України дає підстави для відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, що було додержано судом першої інстанції.

Також апелянтом вказувалось на необґрунтованість позовних вимог позивача станом на 28.08.2017 року , а саме щодо її поновлення так як відповідачем 27.04.2017 року було видано наказ № 91 про поновлення ОСОБА_3, та скасовано запис у трудовій книжці про звільнення за систематичне невиконання обов'язків покладених трудовим договором - п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відсутність можливості надати суду першої інстанції зазначені документи призвела до постановлення рішення за яким на час його постановлення був уже відсутній предмет позову і підстави, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги щодо поновлення на роботі. У зв'язку з чим також необхідним був і перегляд в частині вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 01.07.2016 року по 27.04.2017 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Так як відповідачем не було надано доказів на підтвердження неможливості надання до суду першої інстанції зазначених вище документів до моменту постановлення судового рішення.

Як і факт доведення до відома позивача зазначених вище обставин щодо її поновлення. Поштова кореспонденція, що була повернута на адресу відповідача « за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомлення. Відсутні табелі робочого часу, які б підтверджували облік такого часу відносно позивача відповідачем починаючи з часу її поновлення - 27.04.2017 року.

Крім того, на думку колегії суддів, підтвердженням відсутності зазначеного відповідачем наказу № 91 про поновлення ОСОБА_3 з 27.04.2017 року на час постановлення судового рішення є також відповіді на звернення ОСОБА_3 надані як Головним територіальним управлінням юстиції в м. Києві управлінням державної виконавчої служби ( а.с 203 т. 5) так і Головним управлінням Держпраці у Київській області ( а.с. 205 т. 5). Де останні вказують на те, що в ході проведених перевірок ними було встановлено, що підприємством не було виконано у добровільному порядку рішення суду про поновлення ОСОБА_3

Посилань щодо надання інформації з боку відповідача про наявність наказу № 91 від 27.04.2017 року, який би вказував на неможливість виконання в добровільному порядку рішення суду першої інстанції від 28.08.2017 року зазначені вище відповіді не містять.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, які призвели до постановлення неправосудного рішення. Підстав для скасування рішення суду нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: