Справа № 127/4135/17 Провадження № 22-ц/772/2011/2017Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 53 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про скасування наказу та зобов»язання вчинити дії, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (далі ДАК «Укрресурси») про скасування наказу та зобов»язання вчинити дії.

Просив суд скасувати наказ № 1 від 01 грудня 2015 року, виданий ДАК «Укрресурси» про звільнення ОСОБА_2 з 01 грудня 2015 року, як незаконний; зобов'язати ДАК «Укрресурси» на виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року та рішення Замостянського районного суду від 01 березня 2004 року видати наказ з поточною датою про звільнення ОСОБА_2 по п. 1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства), видати належно заповнену трудову книжку та провести повний розрахунок; зобов'язати ДАК «Укрресурси» вказати в преамбулі нового наказу, дату нового наказу та його порядковий номер а також: «звільнити ОСОБА_2 з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу «Модуль» по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства), заповнити трудову книжку записами: порядковий номер, число, місяць, рік дати звільнення, в графі причини звільнення вказати: звільнений з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу «Модуль» по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства), підпис керівника - Ліквідатора Укрресурсів і мокра печатка, в графі підстави звільнення вказати :РЄСПЛ від 17.07.2014 року, Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року та можливого рішення суду у цій справі та номер наказу про звільнення і його дата.

Визначити суму повного розрахунку ОСОБА_2 на нову дату звільнення, з врахуванням 3-х місячної вихідної допомоги та направити цей розрахунок до Господарського суду м. Києва, де перебуває справа про банкрутство Укрресурсів для включення їх в реєстр кредиторських вимог та надати інформацію про суму боргу повного розрахунку департаменту ДВС Мінюсту України та Урядовому Уповноваженому у справах ЄСПЛ для закінчення виконання рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» від 17.07.2014 року № 2566/02 в невиконаній частині рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року.

Копію наказу, заповнену трудову книжку та розрахунок боргу вручити ОСОБА_2 в день видачі наказу, або не пізніше наступного дня чи направити прискореною поштою з описом вкладення за згоди ОСОБА_2

Надати інформацію про звільнення ОСОБА_2 по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства) до Вінницького міського Центру зайнятості населення, згідно законодавства. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог (заяви від 16 березня 2017 року) позивач ОСОБА_2 просив суд: скасувати наказ №1 від 01 грудня 2015 року виданий ДАК «Укрресурси» про його звільнення з 01 грудня 2015 року, як незаконний; зобов'язати ДАК «Укрресурси» на виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року та рішення Замостянського районного суду від 01 березня 2004 року видати наказ з датою звільнення ОСОБА_2, з дня набуття рішенням по даній справі, по п.1 ст.40 КЗпП України (ліквідація підприємства), видати належно заповнену трудову книжку та провести повний розрахунок.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме скасувати наказ №1 від 01 грудня 2015 року, виданий АК «Укрресурси» про звільнення ОСОБА_2 з 01 грудня 2015 року, як незаконний. Зобов»язати АК «Укрресурси» на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, змінити дату звільнення на поточну дату, про що видати наказ і внести відповідні записи в трудову книжку про звільнення по п.1 ст.40 КЗпП України (ліквідація підприємства) та провести повний розрахунок, згідно чинного законодавства. Стягнути з АК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 100000 грн. та допустити рішення суду до негайного виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року, прийнято відмову ОСОБА_2 від апеляційної скарги в частині скасування наказу №1 від 01.12.2015 року, виданий ДАК «Укрресурси» про звільнення з 01.12.2015 року як незаконний та в стягненні з ДАК «Укрресурси» на його користь моральної шкоди в сумі 100000 гривень і в цій частині апеляційне провадження закрито.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року позов ОСОБА_2 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середньомісячного заробітку задоволено частково, зобов'язано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07 березня 2002 року про звільнення ОСОБА_2, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 січня 2001 року та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з розглядом трудового спору в сумі 900 грн. та на оплату адвоката в сумі 100 грн., а всього в загальній сумі 1000 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 травня 2005 року, роз'яснено рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середньомісячного заробітку, а саме, що ДАК «Укрресурси» само повинно визначитися щодо дати видачі наказу про звільнення ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та КЗпП України, при цьому провести з ним повний розрахунок (а.с.11).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» Державу Україна зобов'язано, зокрема виконати в 3-х місячний строк рішення Замостянського районного суду від 01 березня 2004 року (а.с.6-8).

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це тягне за собою поновлення працівників на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч.2 цієї статті.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року, стягнуто з АК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 767 322 грн. з яких доплату за сумісництво посад в сумі 4500 грн. щомісячно за період з 01.03.2002 року по 01.12.2015 року (4500 грн. 165 місяців) = 742 500 грн., середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки з 01.12.2015 року по 26.12.2015 року на суму 11 322 грн. і відшкодування за затримку проведення повного розрахунку за період з 01.12.2015 року по 01.01.2016 року середньомісячний заробіток на суму 13 500 грн.(а.с.21-23).

Як вбачається з зазначеного рішення, відшкодування за затримку проведення повного розрахунку вираховувалось саме в період з 01.12.2015 року, тобто зі зміненої дати звільнення ОСОБА_2, відповідно до наказу № 1 від 01.12.2015 року.

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року, стягнуто з АК «Укрресурси» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток на основній посаді заступника директора, в сумі 9000 грн. за затримку видачі трудової книжки за період з 09.05.2012 року по 01.12.2015 року в сумі 385 200 грн., компенсацію за дві невикористаних щорічних відпустки, при щомісячній доплаті 4500 грн. за період з 01.03.2002 року по 26.12.2015 року в сумі 49 627 грн., відшкодування за затримку повного розрахунку за період з 01.01.2016 року по 10.05.2016 року в сумі 58 500 грн. та вихідну допомогу за один місяць в сумі 13500 грн., а всього на загальну суму 506 827 грн. (а.с.24-26).

З вказаного рішення суду вбачається, що наказом № 1 від 01.12.2015 року ДАК «Укрресурси» змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 08.05.2012 року на 01.12.2015 року на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року, про що внесено відповідний запис в трудову книжку. Трудову книжку вручити особисто ОСОБА_2 Даний наказ виконано, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача, що оглянута судом в засіданні (а.с.24-26).

При розрахунку заборгованості, суд у своєму рішенні зазначав змінену дату звільнення відповідно до наказу № 1 від 01.12.2015 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно наказу №1 від 01 грудня 2015 року ДАК «Укрресурси», на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження виданого ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 22 жовтня 2015 року, зазначено:

«Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з 08 травня 2012 року на 01 грудня 2015 року на підставі рішення Замостняського районного суд м. Вінниці від 25 січня 2001 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку, яку він вислав цінним листом з описом вкладення. Трудову книжку вручити особисто ОСОБА_2 26 грудня 2015 року (а.с.14).

Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України та Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Датою звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначений наказ №1 від 01.12.2015 року є незаконним, оскільки датою звільнення вважається день видачі трудової книжки, а про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним (п.п.7 п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Як вбачається, оспорюваний наказ виданий 01.12.2015 року, при цьому зазначено, що трудова книжка має бути вручена особисто ОСОБА_2 26.12.2015 року, тобто відповідач порушив вимоги передбачені п.п.7 п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відносно того, що датою звільнення має вважатись саме день видачі трудової книжки 26.12.2015 року.

Зокрема, раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції, тобто відповідач зобов»язаний був видати позивачу заповнену трудову книжку з новими відомостями про звільнення, оскільки днем звільнення вважається саме день видачі трудової книжки.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов»язання ДАК «Укрресурси» видати наказ про звільнення та внести записи про звільнення в трудову книжку по п.1 ст.40 КЗпПУ (ліквідація підприємства) та провести повний розрахунок згідно законодавства є доведеними та підлягають до задоволення, однак в цій частині позовних вимог слід відмовити через пропуск строку виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У Постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2015 року (а.с.15-20), зазначено, що « крім того, ОСОБА_2 надав копію наказу від 01 грудня 2015 року №1, яким дату його звільнення з посади заступника директора заводу «Модуль» змінено з 08 травня 2012 року на 01 грудня 2015 року».

З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року (а.с.21-23) вбачається, що з АК «Укрресурси» було стягнуто на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за затримку трудової книжки за період з 01.12.2015 року по 26.12.2015 року в сумі 11322 грн.

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року, встановлено, що позивач отримав трудову книжку 26 грудня 2015 року (а.с.24-26).

З зазначеним позовом позивач звернувся до суду 23 лютого 2017 року, а про порушення свого права дізнався 26 грудня 2015 року, що підтверджується вище зазначеними судовими рішеннями.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню, але позивачем пропущено строки позовної давності, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через пропуск строків позовної давності. Будь-яких беззаперечних доказів щодо поважності пропуску строку позовної давності позивач не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано акціонерну компанію «Укрресурси» видати наказ про звільнення ОСОБА_2 з 26 грудня 2015 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку.

На підставі цього рішення був виданий наказ ДАК «Укрресурси» №06/09/17 -ІБ від 06.09.2017 року про звільнення ОСОБА_2 та зміни дати звільнення у трудовій книжці.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що вимога ОСОБА_2 щодо фрази «на виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року та рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» не ґрунтується на законі, оскільки зазначені судові рішення стали підставою для зміни дати звільнення позивача з посади. А підстави та обставини, якими вони підтверджуються чи спростовуються, викладаються у описовій та мотивувальній частинах рішення суду, відповідно до ст. 215 ЦПК України. У резолютивній його частині викладаються висновки суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновків по суті позовних вимог; зазначаються судові витрати та строк і порядок набрання рішенням суду законної сили і його оскарження.

Оскільки, колегія суддів, прийшла до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 то допускати рішення суду до негайного виконання, недоцільно, при цьому ст.367 ЦПК України має вичерпний перелік справ у яких суд допускає негайне виконання рішень.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про скасування наказу та зобов»язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Медяний В.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.