АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області про заборону виїзду ОСОБА_1 за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2012 року

В С Т А Н О В И Л А :

Начальник ВДВС Глибоцького РУЮ Чернівецької області звернувся в суд з поданням про заборону виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним зобовязань.

Свої вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами. На виконанні у відділі державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2-386/09, виданим 24.07.2009р. Глибоцьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 15795,66грн. Державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам. Однак боржник в добровільному порядку рішення суду не виконав, на виклики державного виконавця не зявлявся, відомостей про погашення заборгованості не надавав. Начальник ВДВС Глибоцького РУЮ Чернівецької області просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобовязань.

22-ц/794/1212/ 2017р. Провадження за №2403/385/12 Головуючий у 1 інстанції Косован Т.Т.

Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2012 року подання задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу скасувати. Апелянт вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що він повністю розрахувався з стягувачем та на виконанні ВДВС Глибоцького РУЮ не перебуває жодного виконавчого документа про стягнення коштів.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконав та ухиляється від його виконання, отже є підстави для обмеження його у праві виїзду за межі країни.

Колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження за виконавчим листом №2-386/09, виданим 24.07.2009р. Глибоцьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 15795,66грн.

07.08.2009р. державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що боржнику направлялася копія вищевказаної постанови.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент звернення державного виконавця з поданням до суду першої інстанції) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Задовольняючи подання, суд першої інстанції не врахував норми цього Закону щодо підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду.

Зі змісту п.5 ст.6 зазначеного Закону, вбачається, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобовязань, але і ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Тобто право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань по сплаті заборгованості за рішенням суду.

Сам факт невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи та зроблено помилковий висновок про наявність підстав для задоволення подання.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, отже, відсутні підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження особи в праві виїзду за межі України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального права, і відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.307, п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2012 року скасувати.

В задоволенні подання начальника відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області про заборону виїзду ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :