Ухвала
іменем україни

26 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі, за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2010 року військова частина НОМЕР_1 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що під час проведення документальної ревізії господарської діяльності позивача фахівцями територіального південного контрольно-ревізійного управління Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України у період з 15 липня 2009 року по 15 серпня 2009 року виявлено перевитрати добових видач, що завдало державі збитків на загальну суму 8 589 грн69 коп.
Згідно звіту військової частини НОМЕР_1 за четвертий квартал 2007 року, складеного та підписаного відповідачем, який на той час працював на посаді начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 , встановлено перевитрату 380,5 добових видач за загальновійськовою нормою № 7, 101 добову видачу набору сухого пайку за нормою № 10 та знижено витрату додаткової норми № 2 льотна 194 добових видач.
На підставі наказу командира військової частини від 27 листопада 2008 року № 235 відповідач був виключений зі списків особового складу частини.
З урахуванням викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 завдані державі збитки у сумі 8 589 грн69 коп.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року, військовій частині НОМЕР_1 відмовлено у позові.
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з травня 2006 року по 27 листопада 2008 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до акта ревізії, проведеної старшим інспектором-ревізором відділу контролю за ресурсним забезпеченням територіальним південним контрольно-ревізійним управлінням контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України, від 7 серпня 2009 року № 516 виявлено перевитрату продуктів харчування у кількості 380,5 добових видач та 101 добову видачу сухого пайку на загальну суму 8 589 грн69 коп. В акті ревізії зазначено, що були виявлені нестачі майна продовольчої служби, але у інших матеріально відповідальних осіб військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , що знаходились на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , однак щодо вини ОСОБА_1 у нестачі вказано не було.
Начальник продовольчої служби частини відповідно до ст. 97 СтатутуВнутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний складати разом із начальником медичної служби частини, начальником їдальні та інструктором-кухарем розкладку продуктів, однак у зв`язку із тим, що у військовій частині НОМЕР_1 на забезпеченні знаходилось 15 окремих підрозділів зі своїми їдальнями, розташованими поза межами військової частини НОМЕР_1 , меню розкладки складались начальниками господарчих взводів (підрозділів), підписувались командирами частин (підрозділів).
Перевитрата продовольства помилково вважалась нестачею та збитком, завданим державі, однак не було встановлено, які продукти перевитрачено, у якій кількості та у якій їдальні.
Судами встановлено, що відповідач не був матеріально відповідальною особою, продовольство та майно під звіт не отримував.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Умовами застосування цієї норми є завдання майнової шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.
Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.
Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання збитків державі саме відповідачем і з його вини. Звіт, на підставі якого позивач просив притягнути до відповідальності відповідача, складений та підписаний, крім ОСОБА_1 , заступником командира військової частини Хрупалом М.М., однак відомості про притягнення останнього до будь-якої відповідальності відсутні.
Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова