Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/7221/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Голубкова М.А.
Провадження № 22-ц/778/2903/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Дашковської А.В.

ОСОБА_2

при секретарі Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання

В обґрунтування позову зазначала, що 21.11.2016 року її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягнув повноліття.

З 01.09.2016 року він навчається в ЗНУ на історичному факультеті.

Батько її сина ОСОБА_4 проживає окремо у м. Дніпро, ухиляється від надання буд-яких коштів на утримання дитини , тому вона одноособово утримує сина , але коштів у період його навчання на денній формі на його утримання їй не вистачає.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного законом для особи, на утримання якої стягнуто аліменти, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до припинення ОСОБА_5 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у звязку з цим потребує матеріальної допомоги у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму , визначеного законодавством, починаючи з 29.11.2016 року до припинення навчання, але не більш чим до досягнення 23 - річного віку ,

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.. в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, а саме: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного законом для особи, на утримання якої стягнуто аліменти, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до припинення ОСОБА_5 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи сторони являються батьками повнолітнього ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно до довідки № 2548 від 28.11.2016 року ОСОБА_5 з 01.09.2016 року розпочав навчання на історичному факультеті Запорізького національного університету за спеціальністю « історія та археологія.» на контрактній формі навчання.

За матеріалами справи вартість навчання за один рік складає 9450 грн., вказані витрати несе позивач по справі.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу ( ч.1 ст.200 СК України ).

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків , з ким проживає дочка, син, а також самі дочка , син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За матеріалами справи на утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого з нього стягуються аліменти по рішенню суду у розмірі 1/5 частини його заробітку, дитина знаходиться на обліку у сімейного лікаря / часті захворювання на пневмонію та бронхіт / ,що потребує додаткових витрат на лікування, його дружина не працевлаштована.

За змістом ст. 199 СК України обовязок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Судова колегія приходе до висновку ,що з урахуванням конкретних обставин по справі, розміру матеріального забезпечення відповідача , необхідності забезпечувати свою сім'ю, утримувати неповнолітню дитину, на нього вірно покладено обов'язок надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги від батька, але в меншому розмірі ніж заявлений позивачем.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: