Справа № 761/5084/16-ц
Провадження № 2/761/505/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Бешировій Ж.В., Толкачу О.О., Кривошиї Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 10 лютого 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» (далі - Відповідач) про поновлення на роботі на посаді соліста; стягнення заборгованості із заробітної плати за період із 21.09.2007р. по 05.07.2013р. у сумі 203 700 грн.; стягнення заборгованості із заробітної плати за період із 05.07.2013р. по 15.04.2015р. у сумі 186 900 грн.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 15.04.2015р. по день пред'явлення позову у розмірі 89 000 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Завою від 13 липня 2016 року, Позивач збільшив та змінив позовні вимоги. Просив суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Відповідача в особі керівника внести запис до трудової книжки наступного змісту «21.09.2007р. зарахований на посаду артиста-вокаліста», про що видати відповідний наказ; зобов'язати Відповідача скасувати записи в трудовій книжці під номером 6-19, про що видати відповідний наказ, поновити на роботі на посаді артиста-вокаліста; поновити доступ до його робочого місця; стягнути заборгованість із заробітної плати, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу, в сумі 452 245,65 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення та зміну позовних вимог, обґрунтовані тим, що у період із 21.09.2007р. по 2013р. Позивач працював в ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на посаді артиста (стажиста). Вказує, що факт перебування його у трудових відносинах з Відповідачем підтверджується письмовими доказами, які залучені до позовної заяви. Зауважує, що, починаючи з 21.09.2007р. по 05.07.2013р., у трудовій книжці міститься запис про посаду артиста (стажиста), яка взагалі відсутня у Класифікаторі професій, отже, на його думку, має місце помилкове заповнення посадовими особами Відповідача відомостей у його трудовій книжці. Зауважує, що з 05 липня 2013р., трудові відносини Відповідач належним чином не оформив та заперечує їх наявність взагалі. Позивач зазначає, що 15 квітня 2015р., він отримав від Відповідача листа про відсутність трудових відносин і саме з цього часу, на його думку, його було відсторонено від виконання службових обов'язків шляхом недопущення до робочого місця. Позивач вказує, що відповідно до довідок відділу кадрів про місце роботи, починаючи з 21.09.2007р., він обіймав посаду соліста із заробітною платою 8 900 грн., що на його на думку, свідчить, що фактично він працював солістом, проте, отримував заробітну плату стажиста, при цьому різниця у заробітній платі яку він повинен був отримувати, як соліст, становить, 2 910 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості із заробітної плати, з урахуванням суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, становить 452 245,65 грн. Позивач також зазначає, що внаслідок незаконного звільнення він дуже сильно хвилювався, оскільки втратив єдине джерело доходів себе та своєї родини. Крім цього, Позивач був позбавлений можливості спілкуватися із творчим колективом, з яким він тривалий час пропрацював. Вказує, що протиправним звільненням він зазнав значних моральних страждань та змушений був купувати заспокійливі ліки, які допомагали йому повернутися до нормального життя. Додаткових моральних страждань завдано також твердженнями Відповідача про непрофесійну відповідність Позивача, у зв'язку з цим, Позивач просить стягнути із Відповідача 50 000 грн. моральної шкоди. Крім цього, Позивач просить поновити строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору, який встановлено ст. 233 КЗпП України, мотивуючи тим, що місячний строк для звернення до суду пропущений ним з поважних причин, виходячи з наступного. Зокрема, лист № 244/1 про відсутність трудових відносин він отримав від Відповідача 15.04.2015р. Вважаючи такі дії Відповідача неправомірними, 13.05.2015р. він звернувся до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ст.ст. 212, 212-1 КК України, проте, 13 січня 2016 року він отримав листом № 59 інформацію про закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та з підстав, викладених у позові та заяві, відповідно.

Представники Відповідача у судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що на їх думку, Позивачем пропущено передбачений чинним законодавством України строк для звернення до суду за захистом своїх прав та він не обґрунтував поважність такого пропуску. Крім того, вони вважають, що Позивачем не доведено факту наявності трудових відносин після дня, коли йому була вручена трудова книжка. Зауважили, що Позивач ніколи не обіймав посаду, на яку він претендує, тому вимога щодо поновлення на посаду, яку він ніколи не обіймав, є безпідставною та необґрунтованою. Також зауважили, що Позивач фактично намагається змінити підставу та зміст відносин, які існували між ним та Відповідачем з 2007 року та встановити факт, що зазначені трудові відносини існують. Крім цього вважають, що Позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення будь-яких сум із Відповідача, у зв'язку з чим просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників Відповідача, свідків, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України), трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, або фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги стосовно його фактичних трудових відносин із Відповідачем, вказує на виконання ним обов'язків на посаді соліста.

Частиною 4 ст. 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Аналогічна правова позиція міститься у роз'ясненнях, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, за яким фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

Таким чином, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу та потребує доведення цих фактів відповідними засобами доказування.

Разом з тим, пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Водночас, згідно з ч. ч.1, 2 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши в судовому засіданні надані Позивачем в якості доказів в обґрунтування позовних вимог копії довідок до посольств Польщі та Латвії, суд дійшов до висновку, що такі докази не можуть беззаперечно встановлювати факт наявності трудових відносин між Позивачем та Відповідачем, оскільки вказані докази не є належними допустимими доказами у справі.

Так, відповідно до положення про Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.1993р. № 402, ДП «Національна опера України» має Раду головних спеціалістів, яка є постійно діючим колегіальним дорадчим органом, основним завданням якого є організація творчо-виробничої роботи, спрямованої на підвищення ефективності діяльності театру, забезпечення якісної підготовки театральних постановок, оцінка творчого рівня, професійних якостей, можливостей подальшого використання артистичного та художнього персоналу театру відповідно до перспективних та поточних планів роботи театру тощо.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р., студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, які здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем: «Кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «Спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю) за якою здобувається освіта, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

Коли ж у період стажування особа, зазначена у ч. 1 ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення», виконує професійні роботи, то підприємство, організація, установа за ті роботи, що виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату їй заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці, за нормами, розцінками, ставками (окладами), з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок.

Порядок прийняття та проходження стажування в ДП «Національний академічний театр опери та балету імені Т.Г.Шевченко» врегульовано Положенням про стажування артистів (стажистів) в Національній опері України (2002р.), яке було розроблене відповідно до 2 Положення про стажування працівників театрів, філармоній, професійних творчих колективів, цирків, кіностудій України, затвердженого наказом Міністерства культури України № 178 від 13.07.1993р, (втратив чинність згідно наказу Міністерства культури України від 07 липня 2016 року № 514). Крім цього, вказане положення передбачає також підведення підсумків та подальше працевлаштування стажистів після закінчення стажування.

Відповідно до п.1.1-2 Положення про стажування працівників театрів, філармоній, професійних творчих колективів, цирків, кіностудій України, затвердженого наказом Міністерства культури України № 178 від 13.07.1993р., (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин), стажування є однією із форм підвищення кваліфікації працівників театрів, філармоній, професійних творчих колективів, цирків, кіностудій України. Головною метою стажування є вдосконалення професійної майстерності режисерів, диригентів, балетмейстерів, художників, солістів-вокалістів, артистів балету та цирку, кінорежисерів-постановників і кінооператорів-постановників художніх фільмів та неігрового кіно, заступників директорів театрів і філармоній, формування резерву лідерів сфери культури і мистецтва.

Відповідно до вимог положення до штатного розпису театру було введено посади артистів (стажистів) вказане положення було розроблено у відповідності до Положення про стажування працівників театрів, філармоній, професійних творчих колективів, цирків, кіностудій України, затвердженого наказом Міністерства культури від 13.07.1993р. № 178.

Судом встановлено, що Позивач має диплом молодшого спеціаліста, згідно якого у 2005 році він закінчив Київське державне вище музичне училище ім. Р.М. Глієра за спеціальністю «Музичне мистецтво» і здобув кваліфікацію артиста хору, ансамблю.

Крім того, згідно Свідоцтва про присудження наукового ступеня, виданого приватним університетом Віденської консерваторії, Позивач здобув науковий ступінь магістра мистецтв за спеціальністю опера, згідно сертифіката магістра, виданого цим же університетом за результатами навчання у 2006-2007 навчальному році.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до ксерокопії трудової книжки та копій наказів, Позивач був зарахований Відповідачем до групи стажистів 21.09.2007р. та впродовж 6 років кілька разів звільнявся і знову зараховувався на посаду артиста (стажиста) до театру.

Відповідно до п.п. 1.1., 2.1., 2.2., 3.2, 4.3., 5.1.-5.4. Положення, головною метою стажування в Національному академічному театрі опери та балету України ім.. Т.Г. Шевченка є вдосконалення професійної майстерності диригентів, режисерів, балетмейстерів, художників, солістів-вокалістів, артистів оркестру, артистів балету, артистів хору, працівників адміністративно-управлінського персоналу, а також формування резерву для усіх творчо-виробничих підрозділів театру.

На стажування приймаються диригенти, режисери, балетмейстери, художники, солісти-вокалісти, артисти оркестру, артисти балету, артисти хору, працівники адміністративно-управлінського персоналу віком до 35 років із вищою або середньою спеціальною освітою.

Кандидати на стажування проходять прослуховування, перегляд або співбесіду з керівниками відповідних творчо-виробничих підрозділів театру або Художньою колегією театру або спеціально сформованою наказом генерального директора - художнього керівника театру комісією.

Термін проходження стажування визначається в індивідуальному порядку і не повинен перевищувати трьох років.

На час стажування стажисти зараховуються на посади артистів (стажистів) і отримують заробітну плату відповідно до діючого на той час штатного розпису.

Підсумком стажування вважається: для артиста - вокаліста (соліста), артиста балету, артиста оркестру, артиста хору - підготовлені і виконані вокальні, оркестрові або балетні фрагменти, партії.

Стажисти за час проходження стажування зобов'язані оволодіти глибокими професійними знаннями, набути досвід самостійної творчої праці, розширити свій кругозір, повністю виконати індивідуальний план стажування та підготувати самостійну творчу роботу.

Стажисти, які виконали усі вимоги курсу стажування, отримують довідку про проходження стажування і творчу характеристику від керівника стажування.

За рекомендацією керівника стажування і при наявності вакантних посад у відповідних творчо-виробничих підрозділах театру стажисти, які мають повну вищу або середню спеціальну освіту відповідного напрямку, зараховують на постійну роботу в театр.

Судом встановлено, що в порушення вимог вказаного Положення, замість максимального строку в три роки, Позивач стажувався впродовж шести років. При цьому, в ході судового розгляду справи Позивач не надав в якості доказу ні довідки про проходження стажування, а ні творчої характеристики від керівника стажування, як це передбачено Положенням і, які б в свою чергу, свідчили б про те, що Позивач виконав усі вимоги курсу стажування (п. 5.3. Положення).

Крім того, судом також встановлено, що відносно Позивача рекомендації від керівників його стажування ОСОБА_3 (народного артиста України, соліста опери-провідного майстра сцени) та ОСОБА_4 (заслуженого діяча мистецтв України, диригента театру, а також керівництва оперної групи театру), відповідно, щодо зарахування на посаду артиста-вокаліста (соліста) впродовж усього періоду стажування Позивача, не надходило.

Натомість, відповідно до відгуку провідного диригента ОСОБА_4 зазначено, що є підстави вважати подальше продовження стажування Позивача недоцільним. Відповідно до вказаного висновку, Рада головних спеціалістів театру 20.06.2013р. прийняла рішення про закінчення стажування Позивача.

Зокрема, згідно Витягу з Протоколу засідання Ради головних спеціалістів Національної опери України від 20 червня 2013 року відносно Позивача диригент ОСОБА_4 (керівник стажування Позивача) зауважила, що якісних зрушень протягом сезону не відбулося. Недоліки, про які зазначалося з самого початку стажування, виявилися не виправленими, а саме: не досягнуто необхідного розширення діапазону для виконання партій першого та другого положення, діапазон залишається обмеженим; голос не має достатньої потужності, необхідної для оперної сцени; артист-стажист має вкрай обмежений репертуар, протягом сезону зрушень у вивченні нових партій не відбулося; не досягнуто інтонаційної якості; присутня недосконалість вокальної школи».

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, протягом 2007-2012 років Позивач звертався до Відповідача саме із заявами про прийняття його на посаду артиста (стажиста) (а.с. 47-53), проте із заявами про прийняття його на посаду артиста - вокаліста театру, Позивач не звертався.

Вказана обставина не заперечується та визнається сторонами.

В матеріалах справи наявні копія трудової книжки Позивача (а.с. 3-4) та копії наказів про зарахування його на стажування та звільнення Позивача (а.с. 56-69), які вказують саме про стажування Позивача, а не про його постійну роботу у театрі.

Таким чином, у відсутність рекомендації керівника стажування Позивача про його зарахування на постійну роботу до театру, а також відсутність заяви про зарахування на постійну роботу до театру самого Позивача у спірний період, спростовують твердження самого Позивача про існування між ним та Відповідачем трудових відносин на постійній основі. При цьому, порушення з боку Відповідача в частині щодо строку стажування більш, ніж три роки, також не дає підстав вважати про наявність між сторонами трудових відносин на постійній основі, у зв'язку з чим, підстав для поновлення Позивача на посаді, яку він ніколи не обіймав, не вбачається.

Крім того, Позивач зауважує на тому, що незважаючи на отримання ним трудової книжки у Відповідача у липні 2013 року, у наступних театральних сезонах, приймаючи участь в опері «ІНФОРМАЦІЯ_1), він перебував у трудових відносинах із Відповідачем і, на його думку обіймав посаду вокаліста, у зв'язку з чим з цих підстав також просив поновити його роботі та зобов'язати Відповідача виплатити йому за вказаний період заборгованість по заробітній платі.

Проте, суд не погоджується в цій частині із правовою позицією сторони Позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно службових записок завідувача оперною трупою ОСОБА_5 від 10 вересня 2013 року та від 25 вересня 2014 року, відповідно, адресованих Генеральному директору Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка», у зв'язку із наполегливим зверненнями колишнього стажиста театру ОСОБА_1 допустити його до участі у виставі «ІНФОРМАЦІЯ_2) з попередньою підготовкою у класі для встановлення рівня його творчого стану на даний час (а.с. 44, том І).

Інша службова записка, у зв'язку з повторним зверненням п. Івана Березовського, вона просила дати можливість Позивачеві протягом сезону взяти участь на безоплатній основі у виставі «ІНФОРМАЦІЯ_3» (виконання другорядних партій ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5), для остаточного з'ясування його творчої спроможності (а.с. 45, том І).

Судом встановлено, що така можливість Позивачеві Відповідачем була надана та він приймав участь у виставі «ІНФОРМАЦІЯ_3», виконуючи зазначені другорядні партії - ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5.

Зазначена обставина сторонами не заперечувалася.

При цьому, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що із Позивачем він знайомий з 2011 року та підтвердив проходження Позивачем у театрі протягом 2011-2012 років стажування та його участ ь у виставі впродовж театральних сезонів, у зв'язку з чим, Позивач отримував відповідні уроки у театрі, готував оперні партії, працював із педагогом по вокалу та проходив інший репетиційний процес. Зауважив, що впродовж театрального сезону 2012-2013 рік здобутків у Позивача не було, проте, було палке бажання працювати саме у Відповідача, у зв'язку з чим, при наявності вакансії, Позивачеві було дозволено стажування ще на один театральний сезон. Проте, оскільки стала зрозумілою його безперспективність, по завершенні театрального сезону, Позивач отримав трудову книжку. Підтвердив участь Позивача у виставі «ІНФОРМАЦІЯ_3», як виконавця ролі ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно службових записок ОСОБА_5 При цьому заперечував наявність трудових відносин між Позивачем та Відповідачем, зауважуючи на тому, що така практика є традиційною не тільки у Відповідача, а й світовою практикою. При цьому також підтвердив відвідування Позивачем репетицій, які не носили постійний характер, а лише були пов'язані із разовою участю Позивача, на прохання останнього, взяти участь у виставі «ІНФОРМАЦІЯ_3» і, що проведення репетицій в таких випадках також є необхідним. Також зауважив, що Позивач був задіяний у виставі лише на прохання самого Позивача та завідувача оперною трупою ОСОБА_5, незважаючи на те, що для виконання зазначених партій у Відповідача були штатні працівники. Свідок також зауважив, що подібна практика, коли особа у такий спосіб приймає участь у виставах, є світовою практикою, проте, вона не свідчить про перебування такої особи у трудових відносинах, у даному випадку із Відповідачем, як на цьому наполягає Позивач. Крім того, свідок також зауважив, що на його думку, через рішення суду, Позивач намагається працевлаштуватися до Відповідача, вказавши при цьому, що Відповідачем було оголошено конкурс на заміщення вакансій солістів, проте, Позивач свою кандидатуру про участь у конкурсі не подавав.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду про те, що Позивач дійсно походив заняття у неї, як соліст опери. Проте, в ході показів зауважила, що вона не вникала в суть питання чи є Позивач стажистом, чи солістом, оскільки вона є піаністкою та її обов'язком є навчання. При цьому зауважила, що Позивач має гарний яскравий голос, який чути у будь-якому місці театральної зали. Зауважила, що Позивач відвідував її заняття впродовж 4-5 років. Спочатку в якості стажиста. Зазначила, що заняття із Позивачем відбувалися два-три рази на тиждень та мали регулярний характер, у тому числі і в 2013-2014 році. Вважає, що у такий спосіб, з невідомих їй причин, Позивача вирішили позбутися. При цьому свідок також зауважила, що на даний час, через своє звільнення, вона також звернулася до суду із позовом та її спір судом на даний час не вирішений.

Таким чином, з рахуванням викладеного, судом достовірно встановлено та не спростовано Позивачем, що останній у зазначений у позовній заяві період проходив саме стажування. Крім того, у цей час із заявою про прийняття на посаду артиста-вокаліста до Відповідача не звертався, трудовий договір із Відповідачем не укладав, у трудові відносини із Відповідачем не вступав, а Відповідач, в свою чергу, Позивача на посаду артиста-вокаліста не приймав та відповідного наказу чи розпорядження не видавав.

Матеріали справи також не містять будь-яких інших доказів про те, що Позивач перебував у трудових відносинах із Відповідачем як артист-вокаліст, як то ознайомлення із Правилами внутрішнього трудового розпорядку, з посадовою інструкцією, документами, у яких обумовлено розмір щомісячної заробітної плати, визначено робоче місце тощо. Натомість, наявність наказів про зарахування та призначення керівника стажування спростовує твердження Позивача з посиланням на ч. 4 ст. 24 КЗпП України.

Отже, факт перебування Позивача в трудових відносинах з Відповідачем з 2007 по 2013 роки не доведений та спростовується наявними у матеріалах справи доказами, а тому суд вважає позовні вимоги у частині зобов'язання Відповідача внести відповідний запис про зарахування Позивача на посаду артиста-вокаліста з 21.09.2007р., скасувавши попередні записи; поновлення Позивача на роботі на посаді артиста-вокаліста та поновлення доступу до робочого місця необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині визнання дій протиправними, зобов'язанні вчинити дії та поновленні на роботі, у суду також відсутні правові підстави щодо задоволення позовних вимог в частині щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої діями Відповідача.

При цьому, відповідно до статті 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Звертаючись із заявою про поновлення строку звернення до суду Позивач зазначає, що вважаючи дії керівництва Відповідача грубим порушенням норм діючого законодавства, він змушений був звернутися до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження за ознаками складу злочинів, передбачених ст.ст. 173, 212, 212-1 КК України. Дані про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 06.06.2015р. Відповідно до листа № 59 (вх. Б-70 від 05.01.2016р.), кримінальне провадження було закрите 30.10.2015р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обговоривши вказані обставини у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про поновлення строку звернення до суду, оскільки факт звернення до правоохоронних органів Позивача із заявою про порушення кримінального провадження хоча і не був перешкодою для звернення із даним позовом до суду, проте, вказана поведінка Позивача свідчить про бажання захистити свої права у спосіб, визначений самим Позивачем. За таких обставин, суд вважає, що Позивачем належним чином обґрунтовано поважність пропуску трьохмісячного строку щодо звернення з даним позовом до суду, починаючи з 05.07.2013р. (день отримання Позивачем трудової книжки), а тому його заява про поновлення строку звернення до суду є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 21, 23, 24, 223, 228, 233, 234, 235, 237-1 КЗпП України, статті 29 Закону України «Про зайнятість населення», керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :