Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/240/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: публічне акціонерне товариство "ОСОБА_5 Аваль", публічне акціонерне товариство "Платинум Банк", публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", публічне акціонерне товариство "ОТП ОСОБА_5", товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП "Факторинг Україна", про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище, уточненим у подальшому позовом (а.с. 20-24), посилаючись на те, що 25 серпня 2007 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Вони мають спільного сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому за рішенням суду від 11 липня 2016 року вони розірвали шлюб. За час шлюбу до його розірвання сторонами було набуте спільне майно, зокрема: кухонні меблі вартістю - 5 000 грн; кухонний м'який куточок - вартістю 2 000 грн.; кухонний стіл та стільці - вартістю 1 500 грн; холодильник - вартістю 5 000 грн; шафа - вартістю 1 500 грн; диван - вартістю 2 500 грн; меблі у спальню - вартість 6 500 грн; м'який куточок (диван та два крісла) - вартістю 5 500 грн; тумба під телевізор - вартістю 1 000 грн; телевізор - вартістю 7 000 грн; телевізор - вартістю 3 000 грн; супутникову антену - вартістю 1 500 грн. Загальна сума набутого за час спільного шлюбу майна становить 42 000 грн.

На даний час відповідач не погоджується на поділ спільного майна та використовує його на власний розсуд.

З метою проведення ремонту та проведення газу до будинку позивачем було укладено з ПАТ "ОСОБА_5 Аваль" кредитні договори № 010/1052/82/0023212 від 17 липня 2012 року та № 010/1052/82/0041014 від 17 липня 2012 року. Позивач відповідно до кредитних договорів взяла кредит на споживчі цілі.

З метою проведення ремонту та придбання меблів позивачем було укладено ПАТ "Платинум Банк" кредитні договори № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року та № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року.

З метою придбання меблів, позивачем було укладено з ПАТ "Приватбанк" кредитний договір на споживчі цілі.

З метою придбання меблів ОСОБА_1 укладено з ПАТ "ОТП ОСОБА_5" кредитний договір № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року.

Відповідно до умов кредитних договорів з ПАТ "ОСОБА_5 Аваль" розмір заборгованості позивача перед банком станом на жовтень 2016 року становить 38 000 грн.

Відповідно до умов кредитних договорів з ПАТ "Платинум Банк" розмір заборгованості позивача перед банком станом на жовтень 2016 року становить 31 879 грн.

Відповідно до умов кредитного договору з ПАТ "Приватбанк" розмір заборгованості позивача перед банком станом на жовтень 2016 року становить 26 000 грн.

Відповідно до умов кредитного договору з ПАТ "ОТП ОСОБА_5" розмір заборгованості позивача перед банком станом на жовтень 2016 року становить 15 320 грн.

Загальна сума заборгованості позивача по кредитним договорам становить 111 199 грн. Відповідно, позивач вважає, що зобов'язання за кредитними договорами є спільними боргами позивача та відповідача, тому відповідач повинен погасити у розмірі 1/2 частини заборгованості в сумі 55 559,50 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 60-62, 69, 70 СК України ОСОБА_1 просила суд провести поділ між нею та ОСОБА_3 спільного майна подружжя, що належить до спільної сумісної власності та на було набуте ними під час шлюбу. Залишити та визнати право власності за ОСОБА_3 на: кухонні меблі вартістю - 5 000 грн.; кухонний м'який куточок - вартістю 2 000 грн.; кухонний стіл та стільці - вартість 1 500 грн; шафу - вартістю 1500 грн; диван - вартістю 2500 грн; тумбу під телевізор - вартістю 1 000 грн; телевізор - вартістю 3 000 грн; супутникову антену - вартістю 1 500 грн. Загальна вартість майна 18 000 грн.

Залишити та визнати право власності за ОСОБА_1 на наступне майно: холодильник вартістю - 5 000 грн; меблі у спальню - вартістю 6 500 грн.; м'який куточок (диван та два крісла) - вартістю 5 500 грн.; телевізор - вартістю 7 000 грн. Загальна вартість майна 24 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на її користь 55 599,50 грн в рахунок його частини зобов'язання за:

кредитним договором № 010/1052/82/0023212 від 17 липня 2012 року;

кредитним договором №104/7898 CLAPS від 21 травня 2013 року, укладеними з ПАТ "ОСОБА_5 Аваль";

кредитним договором № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року та № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року, укладеними з ПАТ "Платинум Банк";

кредитним договором, укладеним з ПАТ "Приватбанк";

кредитним договором № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року, укладеним з ПАТ "ОТП ОСОБА_5".

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримувала уточнені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона під час шлюбу брала кредити на своє ім'я, кошти використовували для придбання меблів та ремонту будинку. Вона погашала частину кредитів за свої кошти. Мати її колишнього чоловіка - ОСОБА_7 грошей ОСОБА_3 на купівлю майна не давала, її показання як свідка у даній справі не відповідають дійсності, тому до її показань свідка ставиться критично. Все майно сторони у справі купували під час шлюбу. Холодильник придбали частково за кошти, що отримали при народженні дитини, частково за кредитні кошти. Крім того, рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 29 вересня 2016 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина у розмірі 1/3 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак аліменти він не сплачує. На даний час склалась заборгованість. Також указувала, що з початку березня 2016 року вона із сином проживає окремо, знімає квартиру, меблі також в оренді, але договору оренди не укладала. У сина є окрема кімната, все необхідне для дитини є, однак меблів та техніки у власності немає.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримував та просив їх задовольнити. Пояснив, що шлюб сторони зареєстрували 25 серпня 2007 року, у травні 2008 року у них народився син, 11 липня 2016 року шлюб розірвали. За час шлюбу ними набуте майно, тому вважав, що частки мають бути рівними. Точну вартість майна вказати неможливо, чеки та квитанції не збереглися, тому зазначили орієнтовну ринкову вартість станом на час розгляду справи. Кредитні кошти ОСОБА_1 брала для придбання майна та для ремонту будинку. Частина кредитів погашались, однак залишились не виплачені кошти. Якщо відповідач не згодний з вартістю майна, що заявлена у позові, то необхідно надати документи, які б підтверджували їх вартість. Різниця в частках може бути стягнута. Уточняв, що хоча за деякими кредитами, зокрема, в ПАТ "ОТП ОСОБА_5" відсутня заборгованість, він наполягає на заявленій вимозі щодо стягнення в рахунок частини зобов'язань кредитних коштів у розмірі 55 599 грн 50 коп.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що все майно належить його матері та придбано за її кошти, крім шафи і дивану, які придбані на кошти батьків ОСОБА_8 та подаровані ними на весілля. Починаючи з 2007 року він з дружиною проживав у будинку разом зі своїми батьками. У грудні 2007 року помер батько. Вартість речей була меншою на час придбання. Кухонні меблі придбані у 2008 році (м. Київ), вартість була 2-3 тис. грн; кухонний куточок, - стіл та стільці, придбані у 2008 році (м. Кагарлик), вартість 2 тис. грн, тумба під телевізор - 600-700 грн; телевізор "LG" вартість близько 2 тис. грн (м. Кагарлик); антена - 1 300 грн (м. Ржищів); телевізор "Samsung" - 5 300 грн (м. Київ), холодильник - 2 500 грн (м. Ржищів), меблі у спальню - близько 5 тис. грн (м. Київ), м'який куточок - диван 2 300 грн, 2 крісла - 1 500 грн, диван 2 500 грн. Коли дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною, він працював, його мати також працювала у 2009-2010 роках. У подальшому його мати пішла на пенсію та на її місце взяли ОСОБА_1. Частину майна купували до шлюбу, а частину після розлучення. На придбання меблів та побутової техніки кошти давала мати свої та батькові заощадження. Кредитні кошти йшли на придбання одягу та їжі. Крім того, він визнає ту обставину, що ОСОБА_1 укладала нові кредитні договори з метою погашення боргів за іншими кредитними зобов'язаннями, що були взяті ним раніше в різних банківських установах. Він готовий повернути ОСОБА_1 шафу і диван. У судовому засіданні 21 червня 2017 року ОСОБА_3 вказував, що холодильник дійсно придбаний ними у 2009 році за кредитні кошти. Вказував, що аліменти він не виплачує у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не пускає сина до нього та до баби. Син зареєстрований у будинку і у майбутньому будинок залишиться синові як спадкове майно.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував. Вказував, що частина майна була придбана за кошти матері відповідача. Щодо кредитів відповідач не заперечує, всі борги мають бути розділені по 1/2 частині. Однак зазначав, що судом може бути проведено стягнення кредитної заборгованості на користь банківських установ, а не на користь позивача. Кредитні кошти витрачались для придбання одягу та харчування, гроші не дуже економили. На даний час у ОСОБА_3 немає коштів, у тому числі на сплату аліментів.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона є власником будинку, де проживав син з невісткою. Вона купувала все майно за власні кошти. Ці кошти вона передавала сину для придбання спірного майна. Телевізор був придбаний за кредитні кошти, ОСОБА_1 його забрала після розлучення. Кредитні кошти подружжя витрачали на придбання продуктів харчування, одягу, гроші не економили. Сергій з ОСОБА_1 проживали разом ще до одруження. Вона працювала у лікарні з 1976 року, у 2006 році оформила пенсію, але продовжувала працювати ще близько 7 років. Розмір пенсії був різний 900-1400 грн. Розмір заробітної плати 1 000 - 1 100 грн. Гроші з пенсії вона витрачала на придбання ліків, сплачувала комунальні послуги. Все спірне майно було придбано ще до шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, до 2008 року у м. Ржищів. Указувала, що вона пам'ятає, купувала все за особисті кошти та називала вартість кожного спірного майна. Шафу та диван купувала мати ОСОБА_8. Крім того, зазначала, що її племінниця приїхала на весілля та подарувала 400 доларів ще до укладення шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25 серпня 2007 року (а.с.7 зворот, 10 т. 1), мають спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с . 9 т.1) 11 липня 2016 року сторони у даній справі шлюб розірвали за рішенням суду (а.с.10 т.1).

Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_3 має заборгованість за кредитною карткою 248935 у розмірі 3 451 грн 51 коп та штраф 615 грн 79 коп. (а.с.86 т.1).

Згідно копії договору про надання кредиту № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року (а.с.104-113 т. 1) встановлено, що договір споживчого кредиту укладений між ПАТ «ОТП ОСОБА_5» та ОСОБА_1 на загальну суду 3 604 грн 68 коп. Згідно договору та специфікації до кредитного договору встановлено, що ОСОБА_1 оформила в кредит придбання холодильника "SWIZER" (115 т. 1). Згідно розрахунків заборгованості за договором (а.с.197-208 т.1) станом на 21 грудня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року складає 3 723 грн 28 коп.

Згідно довідки ПАТ «ОТП ОСОБА_5» від 9 лютого 2017 року встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги по кредитному договору, укладеного з ОСОБА_1 (а.с. 241 т.1)

Згідно довідки ТОВ "ОТП Факторинг Україна" № 329 від 24 травня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року, який був укладений між нею та ПАТ "ОТП ОСОБА_5" у розмірі 2 855 грн 42 коп (тіло кредиту), 870 грн 86 коп (відсотки) (а.с. 99 т.2).

Згідно копії кредитного договору зі страхування життя позичальника № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року (а.с.119, 121, 122 т.1), встановлено, що ОСОБА_1 оформила кредитний договір з ПАТ «Платинум Банк» на суму 5 600 грн.

Згідно копії кредитного договору № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року (а.с.120, 123, 124 т. 1), встановлено, що ОСОБА_1 оформила кредитний договір з ПАТ «Платинум Банк» на суму 3 941 грн 20 коп.

Згідно пояснень тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» від 21 лютого 2017 року (а.с.230-231 т.1) встановлено, що 30 липня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК» Бізнес Фінанс» укладено договір факторингу та передано право вимоги на договори: № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року, № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року (а.с. 232-237 т.1). Станом на 30 липня 2014 року заборгованість за вказаними договорами складала: № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року- 5 928 грн 83 коп, № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року -4 410 грн 29 коп.

Разом із тим, на запит суду від 8 червня 2017 року щодо розміру заборгованості за вказаними зобов'язаннями, ТОВ «ФК» Бізнес Фінанс» відповіді не надало.

Згідно копії кредитного договору № 014/1052/82/0023212 від 21 жовтня 2011 року (а.с.125-138, 149-152) встановлено, що ОСОБА_1 оформила кредитний договір з ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» на суму 10 702 грн 27 коп. Згідно довідки ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» від 31 січня 2017 року (а.с.175, 176, 178, 179) встановлено, що ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» 24 листопада 2014 року відступив право вимоги ПАТ «ОСОБА_9 Кредит» за кредитним договором № 014/1052/82/0023212 від 21 жовтня 2011 року.

Згідно копії договору № 010/1052/82/0041014 від 17 липня 2012 року (а.с. 138, 139-148, 153, 154 т.1) встановлено, що ОСОБА_1 оформила договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування з ПАТ «ОСОБА_5 Аваль».

Згідно довідки ПАТ «ОСОБА_9 Кредит» від 27 лютого 2017 року встановлено, що заборгованість за кредитним договором 014/1052/82/0023212 від 21 жовтня 2011 року перед банком відсутня (а.с. 243 т.1)

Згідно поданих позивачем договору купівлі-продажу, фіскального чека, копії гарантійного талону вбачається, що 20 січня 2012 року ОСОБА_1 було придбано телевізор LG "32LK330" за 3 300 грн (а.с. 53, 79, 80, 81 т.2).

З копії кредитного договору №639/2782SFPRP7 від 7 вересня 2011 року (ПАТ "Платинум Банк" на суму 7 689, 05 грн) вбачається, що кредитні кошти ОСОБА_1 були взяті з метою придбання майна: кухонних меблів "УЮТ"; софа "Антоніна"; матрац "Мехіко" (а.с. 76-78).

Згідно довідки-розрахунку № 751 від 7 червня 2017 року, виданої Ржищівським міським ВДВС ГТУЮ в Київській області, встановлено, що станом на 1 червня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 складає 10 850 грн (а.с.115 т.2).

Крім того, із довідки № 329 від 24 травня 2017 року (а.с. 98 т.2), копії кредитного договору №639/2782SFPRP7 від 7 вересня 2011 року (ПАТ "Платинум Банк" на суму 7 689, 05 грн) (а.с. 76-78) встановлено, що між ОСОБА_1 та банківськими установами укладено ще інші кредитні договори, про які не зазначено у позовній заяві. Судом відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено позивачу право на збільшення та уточнення позовних вимог в частині стягнення коштів в рахунок спільних кредитних зобов'язань подружжя. Однак, позивачем не уточнювались позовні вимог в цій частині, тому суд відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає питання врахування кредитних зобов'язань подружжя в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

До таких же висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, яка у порядку ст. 370-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами України.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав, що все спірне майно придбано за час шлюбу. Вказував, що, зокрема, холодильник придбаний ними у 2009 році за кредитні кошти подружжя, а також визнав, що його дружина ОСОБА_1 погашала кредити, взяті ними. Показання свідка ОСОБА_7 (матері відповідача) про те, що все спірне майно набуте ще до шлюбу, спростовані відповідачем ОСОБА_3

Судом критично оцінюються показання свідка ОСОБА_7 про те, що вона надавала свої заощаджені кошти ОСОБА_3 на придбання усього спірного майна, оскільки вона є заінтересованою в результатах розгляду даної справи на користь відповідача, крім того, її показання суперечливі між собою, є взаємовиключними, а тому не можуть вважатися належними доказами у справі, не можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому їх слід не приймати.

Відповідно до ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Суд наголошує, що встановлення факту придбання у вказаний період спірного майна за особисті кошти свідка лише на підставі її показань, та за відсутності будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, є порушенням вимог ст. 59 ЦПК України, яка передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається із текстів наведених вище кредитних договорів, зазначені договори були укладені ОСОБА_1 із банківськими установами в інтересах сім'ї з метою придбання техніки та меблів.

Отже, суд, оцінюючи надані позивачем письмові документи, пояснення сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у сукупності та їх взаємозв'язку, приходить до висновку, що спірне майно придбано подружжям за час шлюбу за спільні кошти та має статус спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

Зворотнього у порядку ст. 60 ЦПК України відповідачем у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами. Також не доведено іншу вартість спірного майна на час розгляду справи.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 60 СК України визначен о, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судом встановлено, що кошти за укладеними за час шлюбу кредитними договорами позивач одержала дляпридбання меблів та побутової техніки, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а також для здійснення переобладнання та ремонту житлового будинку, у якому вони проживали.

Тому у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбані речі за рахунок позичених грошових коштів, внаслідок укладення кредитних договорів, виникає також і зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитної заборгованості, виконання якого подружжя повинно здійснювати як солідарні боржники, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

До таких же правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6 - 539 цс 16, яка у порядку ст. 370-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами України.

Крім того, пункт 24 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснює, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК).

У судовому засіданні з пояснень позивача та пояснень відповідача встановлено, що виплати за кредитними договорами здійснювали як позивач, так і відповідач.

Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє прав спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічна правова вимога передбачена ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже, вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно за кожним з подружжя слід задовольнити. Залишити та визнати право власності за ОСОБА_3 на наступне майно: кухонні меблі вартістю - 5 000 грн.; кухонний м'який куточок - вартістю 2 000 грн.; кухонний стіл та стільці - вартістю 1 500 грн; шафу - вартістю 1 500 грн.; диван - вартістю 2 500 грн; тумбу під телевізор - вартістю 1 000 грн.; телевізор - вартістю 3000 грн.; супутникову антену - вартістю 1 500 грн. Загальна вартість майна 18 000 грн.

Залишити та визнати право власності за ОСОБА_1 на наступне майно: холодильник вартістю - 5 000 грн; меблі у спальню - вартістю 6 500 грн.; м'який куточок (диван та два крісла) - вартістю 5 500 грн.; телевізор - вартістю 7 000 грн. Загальна вартість майна 24 000 грн.

У судовому засіданні 21 червня 2017 року встановлено, що кошти для грошової компенсації позивачем на депозитний рахунок суду не внесено.

Враховуючи те, що позивач проживає окремо разом з малолітнім сином, який перебуває на її утриманні, відповідач матеріально не допомагає, має заборгованість по аліментах у розмірі 10 850 грн (а.с.115 т.2), тому суд приходить до висновку, що частка позивача у майні відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України може бути збільшена без присудження відповідачу грошової компенсації.

Що стосується вимог про стягнення коштів з ОСОБА_3 в рахунок його частини зобовязання за кредитними договорами, то вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, виходячи з такого.

Праву на спільну сумісну власність грошових коштів, отриманих внаслідок укладення ОСОБА_1, кореспондується боргове зобовязання повернення кредитних коштів, отриманих на придбання спірного майна.

Судом неодноразово було вжито заходів по з'ясуванню кредитних зобов'язань подружжя. Зокрема, судом було неодноразово постановлено ухвали про витребування доказів - довідок про розмір заборгованості за кредитними договорами. Матеріали справи містять докази про наявну заборгованість 5928 грн 85 коп + 4410 грн 29 коп. за кредитними договорами, укладеними між публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" та ОСОБА_1 № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року, № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року; 2 855 грн 42 коп +870 грн 86 коп. за кредитним договором, укладеним між публічним акціонерним товариством "ОТП ОСОБА_9" (право вимоги уступлено ТОВ "ОТП Факторинг України") та ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року: (5928 грн 85 коп + 4410 грн 29 коп. +2 855 грн 42 коп +870 грн 86 коп.) = 14 065 грн 40 коп., ? частина цих кредитних зобов'язань складає 7 032 грн 70 коп., тому саме ця сума й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачу задоволено позовні вимоги на загальну суму 31 032 грн 70 коп., а судовий збір нею сплачено у розмірі 795 грн 99 коп. (а.с.1 т.1), тому у порядку ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на відшкодування судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 310 грн 32 коп.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70 СК України, ст. ст. 190, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Провести поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного майна подружжя, що належить до спільної сумісної власності.

Залишити та визнати право власності за ОСОБА_3 на наступне майно:

- кухонні меблі вартістю - 5000 грн.;

- кухонний м'який куточок - вартістю 2000 грн.;

- кухонний стіл та стільці - вартість 1500 грн;

- шафу - вартістю 1500 грн.;

- диван - вартістю 2500 грн;

- тумбу під телевізор - вартістю 1000 грн.;

- телевізор - вартістю 3000 грн.;

- супутникову антену - вартістю 1500 грн.

Загальна вартість майна 18 000 грн.

Залишити та визнати право власності за ОСОБА_1 на наступне майно:

- холодильник вартістю - 5000 грн;

- меблі у спальню - вартістю 6500 грн.;

- м'який куточок (диван та два крісла) - вартістю 5500 грн.;

- телевізор - вартістю 7000 грн;

Загальна вартість майна 24 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 032 (сім тисяч тридцять дві) гривні 70 копійок в рахунок його частини зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між банками та ОСОБА_1: № 85/7898CLAPS від 3 травня 2013 року, № 104/7898CLAPS від 21 травня 2013 року (публічне акціонерне товариство "Платинум Банк"); № НОМЕР_1 від 25 травня 2013 року ( публічне акціонерне товариство "ОТП ОСОБА_9").

В решті позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судового збору у розмірі 310 (триста десять) гривень 32 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлено 26 червня 2017 року.

Суддя