Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/5798/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/778/1351/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

Онищенко Е.А.,

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних нарахувань, трьох процентів річних від суми боргу за договором позики та процентів за позикою,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом про стягнення з ОСОБА_3 інфляційних нарахувань, 3% річних від суми боргу за договором позики та процентів за користування позикою.

Посилався на те, що 1 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики на суму 6 100 доларів США на строк до 1 червня 2010 року. Оскільки ОСОБА_3 борг не повертав, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року з ОСОБА_3 за вказаним договором позики стягнено 48 739 грн. Рішення набуло законної сили 2 липня 2013 року та виконано боржником 15 вересня 2014 року.

Уточнивши у грудні 2014 року позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь інфляційні нарахування у розмірі 11 261 грн. за період з 1 червня 2010 року по 1 липня 2014 року, 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 1 червня 2010 року по 12 грудня 2014 року у розмірі 6 620 грн. та проценти за договором позики, нараховані на підставі ст. 1048 ЦК України, за період з 1 лютого 2010 року по 14 вересня 2014 року у розмірі 17 949,31 грн., а всього просив стягнути 35 830,31 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3% річних від простроченої суми у розмірі 6 277,32 грн. і проценти за користування позикою у розмірі 17 949,31 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 6 277,32 грн., процентів за користування позикою у розмірі 17 949,31 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року скасовано в частині стягнення процентів від суми позики у розмірі 17 949,31 грн., в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та судового збору змінено, стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3% річних у розмірі 4 386,51 грн. та судовий збір у сумі 56,85 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справахВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та процентів за позикою скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року залишено без змін.

Таким чином, при новому розгляді справи в апеляційному порядку колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та процентів за позикою.

За положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення судом касаційної інстанції та передачі справи на новий розгляд, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 1 лютого 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав у борг 6 100 доларів США на строк до 1 червня 2010 року.

Оскільки ОСОБА_3 борг не повертав, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнено борг за договором позики в розмірі 48 739 грн.

Рішення набрало законної сили 2 липня 2013 року та виконано у примусовому порядку у вересні 2014 року.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_4 просив стягнути три проценти та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України, починаючи з червня 2010 року (обумовленої дати повернення позики) по день остаточного повернення позики, а також проценти, розраховані на підставі ст. 1048 ЦК України, за період з 1 лютого 2010 року (дати укладення договору позики) до грудня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно керувався ст. 625 ЦК України і підставно виходив із того, що на користь позивача стягненню підлягає 3% річних за період з 1 червня 2010 року по 14 вересня 2014 року, а також проценти за користування позикою з урахуванням облікової ставки НБУ, що діяла у період користування відповідачем грошовими коштами позивача, за період з 1 лютого 2010 року по 14 вересня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Встановивши, що сторони не визначили розмір процентів від суми позики, суд дійшов правильного висновку про його визначення на рівні облікової ставки НБУ.

За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048, та суму, передбачену ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу у разі несвоєчасного повернення суми позики.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами, і три проценти річних від простроченої суми.

При цьому три проценти річних від простроченої суми та проценти за позикою підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, що враховано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що проценти за договором позики не можуть бути стягнуті, оскільки укладений між сторонами договір не передбачав сплату процентів, спростовуються вищенаведеними положеннями ст. 1048 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність відмови у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, правильність висновків суду також не спростовують. Так, за положеннями ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як зазначалося вище, позивач звертався до ОСОБА_3 з позовом про стягнення суми боргу за договором позики, та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року з ОСОБА_3 було стягнено 48 739 грн. А з цим позовом ОСОБА_4 звернувся до суду у липні 2014 року. Отже, на час звернення до суду з цим позовом у липні 2014 року позовна давність не спливла.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та процентів за позикою та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

У зв'язку з чим, відсутні і підстави для зміни розподілу судових витрат.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, процентів за позикою та судового збору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: