Справа № 520/3109/17
Провадження № 2/520/6994/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі - Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення в процедурі банкрутства,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2017 року позивач ОСОБА_2 - арбітражний керуючий ліквідатор ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення в процедурі банкрутства, в якому просить виділити в натурі із спільної часткової власності фізичних осіб ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 частку нерухомого майна банкрута ФО-П ОСОБА_3 у наступному вигляді: 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею квартири 51,2 кв.м., житлова площа 16,0 кв.м, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 4237 від 05.10.2006 року як неподільну річ шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 на всю квартиру АДРЕСА_1 та виплати вартості 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 співвласниці ОСОБА_6 згідно експертної оцінки за рахунок коштів ліквідаційної маси або коштів ліквідатора чи залучених ліквідатором коштів; ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальна площа квартири 40,8 кв.м., житлова площа 22,5 кв.м.), що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.1993 року шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 на кімнату (6) площею 11,1 кв. м. із лоджією (7) площею 1,5 кв.м., залишивши підсобні приміщення квартири (коридор (1) площею 6,3 кв.м.; санвузол (2) площею 3,7 кв.м.; шкаф (3) площею 0,5 кв.м.; кухня (5) площею 6,3 кв. м.) у спільній із ОСОБА_5 власності та користуванні, мотивуючі позовні вимоги тим, що постановою господарського суду Одеської області від 28.01.2013 року по справі № 916/16/13-г Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.12.2013 року ліквідатором призначений арбітражних керуючий ОСОБА_2. На даний час ліквідатор продовжує виконувати ліквідаційні заходи відносно майна банкрута, передбачені Розділом III Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В процесі проведення інвентаризації та заходів щодо нагляду та контролю за майном банкрута встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить нерухоме майно, а саме, частки майна в спільному майні співвласників:1/2 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири 51,2 кв.м., житлова площа 16,0 кв.м. Вказана 1/2 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу квартири № 4237 від 05.10.2006 року; 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_2 Загальна площа квартири 40,8 кв.м. житлова площа 22,5 кв.м. Вказана 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.1993 року. Посилаючись на положення ст. 366 ЦК України, відповідно до якої Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Після виділення в натурі часток квартир, які належать ОСОБА_3 їх цільове призначення не зміниться, а отже виділ у натурі частки із спільного вищевказаного майна можливий. Включення частин квартир, які належать ОСОБА_3 до ліквідаційної маси з метою реалізації та задоволення вимог кредиторів, потребує виділення часток із спільного майна в натурі, в добровільному порядку співвласники та сам ОСОБА_3 відмовляються добровільно виділити частку майна, що належить ОСОБА_3 квартири, не виконують вимог ліквідатора, що стало причиною для звернення до суду з дійсним позовом.

У судовому засіданні позивач арбітражний керуючий -ліквідатор ФОП ОСОБА_3- ОСОБА_2, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_1, діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду невідомі, однак до суду надав заперечення проти позову, в яких просить відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, однак до суду надала заперечення проти позову, в яких просить відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення в процедурі банкрутства.

Вислухавши позивача, представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Постановою господарського суду Одеської області від 28.01.2013 року по справі № 916/16/13-г Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.12.2013 року ліквідатором призначений арбітражних керуючий ОСОБА_2. На даний час ліквідатор продовжує виконувати ліквідаційні заходи відносно майна банкрута, передбачені Розділом III Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

ОСОБА_3 на праві власності належить нерухоме майно, а саме, частки у спільному майні співвласників:1/2 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 16,0 кв.м на підставі договору купівлі- продажу квартири № 4237 від 05.10.2006 року; 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 40,8 кв.м. житловою площею 22,5 кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.1993 року. Однак зазначене майно, а саме квартира за адресою: м.одеса, АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, квартира за адресою: АДРЕСА_2 є спільною часткової власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Згідно із 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вказаної статті для права спільної сумісної власності характерно, що розмір частки в праві власності кожного невизначений. Розмір частки права власності на спільне майно встановлюється тільки у випадку поділу спільної сумісної власності чи виділу з неї.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно із ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

На даний час ліквідатор продовжує виконувати ліквідаційні заходи відносно майна банкрута, передбачені Розділом III Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У відповідності до ч. 1 ст. 52 ЦК України, фізична особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту визнання боржника банкрутом, повноваження його органів управління переходять до ліквідатора. Згідно з абз. 13 ч. 1 вказаної статті, ліквідатор з дня свого призначення вживає заходів на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», до складу ліквідаційної маси включається всі види майнових активів (майно та майнові права), які належать банкруту на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлення у процесі самої процедури. Згідно ч. 5 зазначеної статті ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів в установленому порядку порушує питання про виділення цієї частки.

Відповідно до пункту 1 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до ч. 10 ст. 91 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час ліквідаційної процедури фізичної особи продажу підлягає все майно фізичної особи, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з п. 6 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів у встановленому порядку порушує питання про виділення цієї частки.

Порядок звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності регулюється ст. 371 ЦК України, відповідно до якої кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 366 ЦК України, у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Однак положення ст. 358 ЦК України, встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач, що діє як розпорядник майна ОСОБА_3, просить суд визнати право власності на всю квартиру АДРЕСА_1, позбавивши при цьому ОСОБА_3 права власності на її частку, що належить їй на праві приватної власності. Тим самим Позивач пропонує суду порушити ст. ст. 316-321 ЦК України.

Так ст. 364 ЦК України, встановлює, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

ОСОБА_3 не надавала згоди на позбавлення її права власності на частку у спірній квартирі та не надавала згоду на отримання компенсації вартості своєї частки. Відтак відсутні правові підстави визнавати за ОСОБА_3 право власності на всю спірну квартиру.

ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі разом з ОСОБА_3, та неповнолітніми дітьми, а саме: неповнолітньою донькою ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнім сином ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою про склад сім'ї.

Іншого житла ОСОБА_3 та її неповнолітні діти не мають.

Відтак, позбавлення права власності ОСОБА_3 на її частину у спірній квартирі, не тільки порушить її право власності, а також, враховуючи намір Позивача продати спірну квартиру, порушить права неповнолітніх дітей.

З цих підстав суд вважає за доцільне відмовити у позові ОСОБА_2 про виділ в натурі із спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ? частки квартири АДРЕСА_3 та ? частки квартири АДРЕСА_4.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виділ в натурі із спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ? частки квартири АДРЕСА_3 та ? частки квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Суддя Луняченко В. О.