АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії, стягнення пені,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6329/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_3.), ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії, стягнення пені.

Стягнено з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 230 550, 00 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що відмовляючи в частині позову суд першої інстанції помилково зазначив, що предметом позову повинно бути зобов'язання вчинити певні дії, а не зобов'язання відповідача належним чином виконувати умови договору №9 від 25 березня 2014 року. Вказує, що судом невірно застосовано ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що відсутність умови про строк виконання робіт безпосередньо в наряді-замовленні не тягне за собою настання наслідків, передбачених ст. 530 ЦК України, оскільки строк був погоджений із відповідачами усно, що підтверджується відповідною розпискою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в її інтересах, ОСОБА_5апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу № 29 від 15 квітня 2009 року ОСОБА_2 є власником автомобіля "Nissan", № кузова НОМЕР_1 (а.с.6-7,8).

25 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір ремонту транспортного засобу.

З метою ремонту автомобіля, ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого підписали наряд-замовлення № 9 від 25 березня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_4 прийняв для виконання перелічених в наряді-замовленні ремонтних робіт по автомобілю "Nissan". Загальна вартість робіт складає 530 000, 00 грн. Наряд-замовлення був скріплений підписами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та печаткою ФОП ОСОБА_3

Актом прийому-передачі від 25 березня 2014 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 автомобіль "Nissan", № кузова НОМЕР_1 для виконання ремонтних робіт на СТО за адресою: АДРЕСА_1. Акт був скріплений підписами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та печаткою ФОП ОСОБА_3

03 квітня 2014 року ОСОБА_4 надав позивачу розписку, згідно якої діючи, як виконавчий директор ФОП ОСОБА_3 (директор ОСОБА_3.) взяв автомобіль "Nissan" для виконання капітального ремонту, а кошти для виконання ремонту отримав від ОСОБА_5 Також, ОСОБА_4 зобов'язався виконати ремонт протягом двох місяців.

Станом на 22 жовтня 2014 року ремонт автомобіля "Nissan" здійснено не було.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії, стягнення пені, в якому просила зобов'язати ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом двох місяців з дня прийняття рішення здійснити передбачений договором ремонт автомобіля та повернути його власнику; стягнути з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь пеню в розмірі 581 940, 00 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 6 370, 60 грн. (а.с. 3-5).

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачі не виконали послуги з ремонту автомобіля "Nissan", кошти, сплачені за ремонт, не повертають.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 230 550, 00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що у розумінні ст.16 ЦК України предметом даного позову повинно бути зобов'язання вчинити певні дії, а не зобов'язати відповідача належним чином виконати умови договору від 25 березня 2014 року. Вимога про зобов'язання відповідачів належним чином виконати умови договору не може бути задоволена з огляду на абстрактність її змісту та відсутність конкретного переліку робіт, які необхідно виконати відповідачам.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про здійснення передбаченого договором ремонту автомобіля "Nissan" та повернення його ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Укладений сторонами договір є споживчим. Способи захисту прав споживача визначені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 10 вказаного Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

При цьому, Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає як спосіб захисту спонукання виконавця до належного виконання умов договору про надання послуги, в даному випадку зобов'язання виконати ремонт транспортного засобу, оскільки такий обов'язок виконавця передбачений самим договором.

А тому, права позивача не підлягають захисту у обраний ним спосіб, а саме шляхом зобов'язати ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом двох місяців з дня прийняття рішення здійснити передбачений договором ремонт автомобіля, оскільки він не є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Питання щодо розірвання договору ремонту транспортного засобу та відшкодування завданих збитків позивач не порушував.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог ОСОБА_2

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення пені за прострочення виконання робіт. Судом неправильно обраховано період нарахування пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» нарахування пені має здійснюватися за весь період прострочення виконання робіт (послуг). При цьому, строк виконання таких робіт чи надання послуг має бути визначено в договорі.

Суд першої інстанції виходив з того, що нарядом-замовленням не було визначено строку виконання робіт та обрахував пеню зі спливом семиденного строку з дня пред'явлення позивачкою вимоги - з 13 липня 2016 року - і до пред'явлення позову.

Проте, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним між сторонами нарядом-замовленням не було погоджено строк виконання ремонтних робіт, строк було погоджено розпискою від 03 квітня 2014 року.

Надання ОСОБА_2 послуг на станціїтехнічного слуговування в усному порядку не суперечило законодавству станом на час укладення наряду-замовлення (п.8 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 11листопада 2002 року № 792).

Відповідно до ст. 95 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими атами.

В даному конкретному випадку, замовлення послуг та передача автомобіля станції технічного обслуговування мають документальні підтвердження.

Однак, наданий ОСОБА_2 до підписання наряд-замовлення не містив умови строку виконання робіт, у зв'язку з чим сторони погодили його в інший спосіб, що не заборонено цивільним законодавством.

Колегія суддів вважає, що оскільки строк було погоджено розпискою від 03 квітня 2014 року - протягом двох місяців, а ремонт станом на 03 червня 2014 року здійснено не було, ОСОБА_2 має право на стягнення пені за весь час прострочення. При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розписка не містить даних, які б підтверджували, що ОСОБА_4 діяв в інтересах ФОП ОСОБА_3 і що останні пов'язані з правовідносинами, які виникли з наряду-замовлення № 9 від 25 березня 2014 року.

За правилами ст. 258 ЦК України, позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік.

Загальна сума прострочених днів в період з 05 грудня 2015 року до 05 грудня 2016 року (дата подання позовної заяви) становить 366. Від первісно визначеної вартості робіт в сумі 53 000, 00 грн. 3% становить 1 590 грн. за кожний день прострочення (53 000, 00 грн./100% х 3%), що в сумі складає 581 940, 00 грн.

Саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Таким чином, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 220,74 грн.: 5819,40 грн. судового збору за подання позовної заяви, 6401,34 грн. - за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 , 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії, стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 581 940 (п'ятсот вісімдесят одна тисяча дев'ятсот сорок) 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 220 (дванадцять тисяч двісті двадцять) 74 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик