Справа № 755/5926/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі Олійник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 15 квітня 2015 року по справі №476/15, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року у справі №476/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи тим, що справа в якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки спори щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку не розглядається третейським судом.

Третейським судом при Асоціації українських банків стягнуто з відповідачів заборгованість по договору кредиту №831/3/27/31/8-195 від 20.06.2008 року, відповідно до умов якого кредит надається позичальнику на споживчі потреби. А тому рішення третейського суду про стягнення заборгованості за вказаним договором кредиту підлягає скасуванню.

У судове засідання заявник не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у розумінні ст. 74 ЦПК України. Із заявами про зміну місця проживання до суду не зверталась, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Яцюк А.О. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви про скасування рішення третейського суду в частині поручителя ОСОБА_2, оскільки на дані правовідносини не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Заінтересована особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованного поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Заслухавши думку представника ПАТ «Укрсоцбанк», вивчивши матеріали поданої заяви, оглянувши матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №831/3/27/31/8-195, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 50 тис. доларів США (а.с. 13-17).

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання за договором №831/3/27/31/8-195 від 20 червня 2008 року, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №831/4/27/31/8-147 (а.с. 35).

Внаслідок невиконання кредитного зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором.

15.04.2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. прийнято рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 860 212,35 грн. та третейський збір в розмірі 9002,12 грн. (а.с. 5-7).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 15 квітня 2015 року по справі № 476/15 задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 476/15 від 15.04.2015 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 860212,35 грн. та третейський збір в розмірі 9002,12 грн. (а.с. 48-50).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишено без змін (а.с. 82-85).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 134-135).

За результатами нового розгляду, Апеляційним судом м. Києва постановлено Ухвалу 11 липня 2017 року та задоволено частково апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк». Скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 155-158).

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з висновком якого погодився Апеляційний суд м. Києва 11.07.2017 року, виходив з того, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не поширюється на вимоги кредитодавця до поручителя - ОСОБА_2

Більше того, суд касаційної інстанції звернув увагу, що ОСОБА_2 не звертається до суду із заявою про скасування рішення третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року щодо стягнення із нього заборгованості.

Розглядаючи заяву в межах заявлених вимог, в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, слід зазначити наступне.

Відповідно ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Пунктом 5.2 договору поруки №831/4/27/31/8-147 від 20 червня 2008 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк чи інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, у п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься визначення терміну «споживач» як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, вищевказаний закон визначає споживачем виключно фізичну особу.

Відповідно до рішення Конституційного Суд України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/11 щодо офіційного тлумачення положень пункту 23 статті 1, абзацу другого частини четвертої, пункту 2 частини сьомої статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII (1023-12) у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України дія цього Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

ОСОБА_2 є поручителем за договором поруки, укладеним на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із ОСОБА_1, а тому на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він не є споживачем послуг з отримання кредиту.

Таким чином, спір між кредитодавцем і поручителем, що виник за кредитним договором, забезпеченим порукою підвідомчий Третейському суду.

За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17 порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки договір поруки містить третейське застереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду.

А відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 15 квітня 2015 року по справі №476/15 в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року про стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 88, 208, 209, 210, 293, 294, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 15 квітня 2015 року по справі №476/15, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 квітня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 860212,35 грн. та третейського збору в розмірі 9002,12 грн. - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суду м. Києва.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя