Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
21 вересня 2017 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі Кваші С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,
В листопаді 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до ММР про визнання права власності на житловий будинок №85 по вул.Плотнічній у м.Миколаєві в порядку набувальної давності.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що є власником сусіднього житлового будинку №83 по вул. Плотнічній у м.Миколаєві , поряд з яким є земельна ділянка з розташованою будівлею. Протягом 20 років цією земельною ділянкою ніхто не користується, отже вона фактично здійснює догляд за будинком та ділянкою, тобто користується цим майном, як своїм власним добросовісно та відкрито.
У судовому засідання позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі.
Представник відповідача надали до суду письмові запречення, в яких просять відмовити у задволенні позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, аткож на відумерлість спадщини за вказаною адресою.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, оглянувши письмові докази по справі, матеріали інвентраної справи № 5730 до будинку по вул.Плотнічна, 85 , вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що власником житлового будинку №85 по вул.Плотнічна у м.Миколаєві був ОСОБА_3 на підставі договру-купівлі продажу від 29.12.1931 року.
В 1985 році до БТІ звернулася ОСОБА_4В, з заявою про видачу довідки-характеристики для прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3
В 1993 році складено Акт в присутності землекористувача ОСОБА_4 та встановлено межі земельної ділянки за цією адресою.
Як вбачається з матеріалів інвентрної справи БТІ за цією адресою, відповідно до даних технічної інвентаризації 1993 року, житловий будинок літ.А зруйновано, житлова прибудова А1 не введена в експлуатацію, наявні господарські споруди сарай, навіс та вбиральня.
В звязк з відсутністю відомостей про дату смерті попереднього власника, отримати відомості щодо державної реєстрації смерті попереднього власника та встановити коло його спадкоємців не виявилося за можливе.
Допитані в судоволму засіданні свідки, які є сусідами позивача, підтвердили, що близько 20 років за цією адресою ніхто не проживає, памятають ще якусь самотню бабцю, але коли вона померла чи переїхала не знають. Позивачка дійсно користується сусідньою земельною ділянкою, посадила там молодий сад, город, вжила заходів щодо запобігання проникнення на ділянку сторонніх осіб. Будинок закритий, використовує його як господарське приміщення, він дійсно напівзруйнований.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1,4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Як слідує із Узагальнення Верховного Суду України від 01.07.2014р. судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ, Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, п.п. 9,13: у Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.
Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Отже, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Однак, позивачу було достеменно відомо про те, що вкзаний будинок є чужим спадковим майном , і вона ніяким чином не може бути спадкомцем щодо спірного домоволодіння.
За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 344 ЦК України, за наявних обставин не можна вважати, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, а також не знав, що він володіє чужим майном.
Та обставина, що ніхто зі спадкоємців тривалий час не брали участі в утриманні вказаного майна, атакож, що міська громада ( а в 1985 році- держава) не скориталася своїм правом на визнання спадщини відумерлою - для вирішення даного спору про визнання права власності за набувальною давністю, значення не має.
Крім того, суд враховує, що позивач просить визнати право власності на житловий будинок , який фактично є зруйнованим , а відповідно до вимог ст. 349 ЦК України припиняється право власності на майно в разі його знищення.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.
Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України, слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст.3,4,10,11,60,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 344 ЦК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Гуденко О.А.