печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Кострійчук В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Юлія Костянтинівна про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року позивач АДРЕСА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у якому просила суд:

- встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 з 2005 року,

- визнати житловий будинок № АДРЕСА_3 та земельну ділянку, на якій він розташований у с. Жовтневе Бориспільського району Київської області, спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_2,

- визнати недійсними договори дарування цих же будинку та земельної ділянки, укладених 15.09.2015 між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчених третьою особою приватним нотаріусом Харитонюк Ю. К.,

- провести поділ майна подружжя, виділивши їй у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 118,60 кв.м., житловою площею 72,90 кв.м.), а відповідачу ОСОБА_2 виділити у власність житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку, на якій він розташований (площею 0,40 га) в селі Жовтневе Бориспільського району Київської області /т. І а. с. 222-226/.

У подальшому позивач змінила вимоги щодо варіанту поділу майна та просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3, на 1/2 частку земельної ділянки на якій він знаходиться, та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 /т. ІІ а. с. 187-190/.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 визнав частково, не заперечив факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 з 01.11.2007 по 17.06.2009, не заперечив, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та просить визнати за ним право власності на частку в розмірі 79/100, а за ОСОБА_1 на частку в розмірі 21/100 цієї квартири /т. ІІ а. с. 160-161/.

Також відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, просить в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України підтвердити її право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,40 га в селі Жовтневе Бориспільського району Київської області /т. ІІ а. с. 13/.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представники позов підтримали, зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнали, зазначивши, що з відповідачем ОСОБА_2 позивач познайомилась у 2000 році, у 2005 році вони вирішивши створити сім'ю, почали проживати разом, піклуватись одне про одного, вести спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, взяли на себе права та обов'язки подружжя, тобто стали сім'єю в розумінні ст. 3 СК України, проте, шлюб зареєстрували лише 17.06.2009. У подальшому відносини погіршились і з червня 2015 року шлюбні стосунки фактично припинені, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2016 шлюб розірвано. За період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та у зареєстрованому шлюбі нею та ОСОБА_2 було придбано за спільні кошти у власність земельну ділянку площею близько 0,40 га, розташовану по АДРЕСА_3, на якій з 2006 року збудовано житловий будинок, введений в експлуатацію у 2015 році. Крім того, 04.08.2011 за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_4, вартістю 2679626 гривень. Вказане майно є спільною сумісною власністю, проте між відповідачами 15.09.2015 без її відома та згоди було укладено договори дарування вищезгаданих земельної ділянки та житлового будинку, які за відсутності її згоди на укладення таких, слід визнати недійсними. Просить з порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за нею та відповідачем ОСОБА_5 право власності по 1/2 частці кожному на спірне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3, житлового будинку АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,40 га, на якій він знаходиться.

Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала так як проживала з ним однією сім'єю з 2005 року, а на купівлю квартири АДРЕСА_3 витрачено виключно кошти сім'ї.

Зустрічний позов ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 та її представники не визнали, пояснили, що земельна ділянка площею 0,40 га, розташована по вулиці Заповідній, буд. 10 в селі Жовтневе Бориспільського району Київської області, та розміщений на ній житловий будинок станом на 15.09.2015 були спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_2, відчуження такого майна без її згоди є незаконним, відповідні договори дарування від 15.09.2015 є недійсними, а тому ОСОБА_3 не набула право власності на це майно.

У судовому засіданні представник позивача просив її позов задовольнити, в задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали в повному обсязі, первісний позов ОСОБА_1 визнав частково, зустрічний позов ОСОБА_3 визнали та пояснили, що з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 дійсно познайомився у 2000 році, на той час вони проживали у Львові. Він переїхав у Київ у 2003 році, позивачка ОСОБА_1 у 2004 році, в цей період часу вони підтримували дружні відносини, проте проживали окремо, спільного господарства не вели, відповідач в той час проживав з іншою жінкою, стосунки з якою розірвав лише у серпні 2007 року, та до листопада 2007 року проживав один. Визнав, що у листопаді 2007 року позивачка переїхала жити до нього, і з цього часу вони дійсно проживали однією сім'єю до реєстрації шлюбу 17.06.2009. Фактично шлюбні відносини остаточно припинено в грудні 2014 року, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2016 шлюб розірвано.

Відповідач ОСОБА_2, який був допитаний судом в якості свідка, пояснив, що до початку проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачкою, він 08.06.2006 за особисті кошти придбав земельну ділянку у с. Жовтневе Бориспільського району Київської області, на якій до листопада 2007 року було повністю завершено будівництво спірного житлового будинку. Житловий будинок здано в експлуатацію лише у 2015 році, проте, жодних спільних коштів у період з листопада 2007 року по грудень 2014 року на вказаний будинок не було витрачено, а тому, на думку відповідача, такий не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та не може бути предметом поділу між ним та ОСОБА_1, а тому він вправі був без її згоди розпорядитись вказаним майном та подарувати його своїй матері ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 також визнав, що спірна квартира АДРЕСА_5 є спільною сумісною власністю подружжя, проте, вважає, що при поділі цієї квартири слід врахувати ту обставину, що спірна квартира частково оплачена коштами, які належали йому особисто, а тому його частка при поділі цієї квартири повинна бути збільшена до 79/100, а частка позивачки, відповідно, зменшена до 21/100. Просить його зустрічний позов та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити, позов ОСОБА_1 задовольнити частково, встановивши факт їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.11.2007 по 17.06.2009, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 0,21 частку у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явилася, до суду подала нотаріально засвідчену заяву від 29.12.2016, посвідчену приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Зуєвої С. М., зареєстровану в реєстрі № 759, про розгляд справи у її відсутність, у якій також зазначено, що свій позов підтримує повністю, позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог, пред'явлених до неї - не визнає, у вирішенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог, пред'явлених лише до ОСОБА_2, та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 - покладається на розсуд суду /т. ІІ а. с. 69/.

Третя особа у справі приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю. К. у судове засідання не з'явилася, направила заперечення, у яких також просила розглядати справу за її відсутності /т. ІІ а. с. 89/.

Допитана судом свідок ОСОБА_8 показала, що знайома з відповідачем ОСОБА_2 приблизно з 2005 року, працювала в нього домогосподаркою, приходила один-два рази на тиждень. ОСОБА_2 на той час мешкав в АДРЕСА_6, у квартирі на другому поверсі. Тоді ж вона познайомилась з позивачкою ОСОБА_1, яку інколи зустрічала у ОСОБА_2, проте особистих речей ОСОБА_1 в цій квартирі не було, вказівок їй як працівнику ОСОБА_1 ніколи не давала, також ніколи не розраховувалась з нею за виконану роботу. У цей період часу у квартирі ще знаходились особисті речі жінки на ім'я ОСОБА_15, яка у той період часу часто гостювала у ОСОБА_2 і останній просив свідка враховувати побажання ОСОБА_15 щодо графіку прибирань та купівлі продуктів. Приблизно через рік ОСОБА_2 переїхав в іншу квартиру за адресою АДРЕСА_6, а ОСОБА_1 поселилась в квартиру по АДРЕСА_3, яку до того займав ОСОБА_2 У ОСОБА_2 за новою адресою часто гостювали друзі, з жінок у цій квартирі протягом 2006-2007 років періодично проживала ОСОБА_15. Тоді ж ОСОБА_1 почала просити її допомоги по господарству у квартирі, де вона проживала одна, і за виконану роботу розраховувалась самостійно. З літа 2007 року у квартирі ОСОБА_2 перестала з'являтись ОСОБА_15, а пізно восени у цю квартиру переїхала з речами ОСОБА_1, проживали вони разом у цій квартирі всього декілька місяців, а у 2008 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 переїхали разом до іншої квартири за адресою АДРЕСА_7, де вона працювала в останніх до 2011 року. Весь час у квартирі за адресою АДРЕСА_7 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали як сім'я.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що працював водієм у ОСОБА_2 протягом 8 років - з 2003 по 2011 рік, тому йому добре відомі обставини особистого життя останнього, оскільки весь цей час він практично щоденно забирав вранці останнього з дому та ввечері привозив назад. За період роботи свідка у ОСОБА_2 той змінив три квартири. З 2003 по 2006 рік ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_3, а потім у двох різних квартирах у будинку АДРЕСА_8. За час роботи ОСОБА_2 спілкувався з багатьма людьми, що стосується жінок, то у нього протягом 2003-2007 років були доволі близькі стосунки з жінкою на ім'я ОСОБА_15, яка у ці роки періодично проживала разом з ним у його квартирах. З ОСОБА_1 свідок познайомився приблизно у 2005 році, на той час вона проживала по АДРЕСА_10, куди він час від часу возив ОСОБА_2 У 2006 році ОСОБА_2 переїхав у квартиру в будинку № АДРЕСА_8, а ОСОБА_1 почала проживати у квартирі, в якій до цього поживав ОСОБА_2 Відповідач часом гостював у неї в цій квартирі. Влітку 2007 року свідку зі слів ОСОБА_2 стало відомо, що той розірвав відносини з ОСОБА_15. З того часу зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стали регулярними, проте, до осені 2007 року вони проживали окремо. З осені 2007 року почали проживати разом у квартирі ОСОБА_2, проте через декілька місяців разом перебрались в іншу квартиру у тому ж будинку, де проживали разом постійно до 2011 року, аж до його звільнення. Свідок також повідомив, що в період часу 2006-2007 роки часто возив ОСОБА_2 в село Жовтневе Бориспільського району, де в той час велось будівництво будинку. На той час, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати разом, будинок уже був збудований. ОСОБА_1 він туди не возив жодного разу, в період часу 2008-2011 роки лише декілька разів возив туди ОСОБА_2, який під час однієї з таких поїздок повідомив йому, що ОСОБА_1 не бажає жити за містом, і тому цей будинок порожній.

Свідок ОСОБА_10 показав, що знайомий з відповідачем ОСОБА_2 з 2003 року, з того часу підтримує з ним близькі дружні стосунки. З ОСОБА_1 його познайомив ОСОБА_2 в 2004-2005 роках, представив її як свою давню знайому зі Львова, яка тепер також живе та працює у Києві. У період часу 2003-2007 роки ОСОБА_2 мав доволі близькі стосунки з ОСОБА_11, з якою постійно проводив час, в тому числі і в колі друзів. Періодично вони навіть проживали разом в квартирі ОСОБА_2 Починаючи з 2007 року свідок зауважив, що на спільні зустрічі ОСОБА_2 все частіше з'являється з ОСОБА_1 замість ОСОБА_11. Перед новим 2008 роком ОСОБА_2 повідомив йому, що ОСОБА_1 переїхала жити до нього, і вони мають намір створити сім'ю. Свідок підтвердив, що до кінця 2007 - початку 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи разом не проживали та не вели спільного господарства.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала суду, що з ОСОБА_1 вона познайомилася в 2006 року, потім ОСОБА_1 познайомила її з ОСОБА_2 Вони проживали разом в орендованій однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 потім переїхали в двокімнатну квартиру. Свідок була на весіллі сторін. Також їй відомо, що у подружжя був будинок за містом, куди її запрошували декілька разів.

Суд критично оцінює покази зазначеного свідка, які суперечать показам інших свідків та іншим доказам, які були досліджені судом.

Оцінюючи покази свідків в їх сукупності та інші наявні у справі докази, що стосуються обставин проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2005 року, суд приходить до переконання, що позивачка ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами тих обставин, що вона з 2005 року постійно проживала з відповідачем ОСОБА_2, вела з ним спільне господарство, у них був спільний побут, рівень їх взаємних обов'язків та турботи одне про одного мав характер, притаманний лише для сім'ї. Показами свідків, які добре обізнані про обставини життя ОСОБА_2 у спірний період, встановлено, що до осені 2007 року сторони, хоча і перебували в дружніх стосунках, проживали окремо, ОСОБА_2 у цей же період часу періодично проживав з іншою жінкою у своїй квартирі.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач ОСОБА_2 визнав, що з листопада 2007 року і до реєстрації шлюбу 17.06.2009 проживав з позивачкою ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Визнана відповідачем обставина узгоджується з обставинами, які суд вважає встановленими відповідно до показів свідків, а тому позов ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 з 2005 року підлягає частковому задоволенню. Суд приходить до висновку, що слід встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 з 01.11.2007 по 17.06.2009.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання зареєстрованих свого часу на ім'я ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки, на якій він розташований, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно до частин 1, 2 статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю одного з подружжя є, зокрема, майно, набуте до шлюбу та набуте за час шлюбу але за кошти, які належали йому особисто.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 08.06.2016 по справі № 6-2253цс15, суд, вирішуючи питання про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, повинен виходити з того, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд повинен встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення повинно бути обґрунтоване належними і допустимими доказами, про що зазначається у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_13 10.04.2006 на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2519 га, кадастровий № НОМЕР_4, яка знаходиться у селі Жовтневе Бориспільського району Київської області, про що йому 08.06.2006 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 91 від 08.06.2006. Ще до укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки 30.03.2006 ОСОБА_2 було укладено договір генерального підряду на виконання будівельно-монтажних робіт № 01-06 на суму 2053486,65 грн., предметом якого є будівництво індивідуального житлового будинку на спірній земельній ділянці, а також договори від 30.03.2006 за №№ 02-06, 01-06-ЮП, 01-06-ЭД про купівлю-продаж проектної документації, надання юридичних послуг та послуг по утриманню будинку на загальну суму 183 417,99 грн. Як вбачається з меморіальних ордерів № 464/1 від 11.04.2006, № 1 від 12.09.2006, № 1 від 10.11.2006, № 946/1 від 11.04.2006, № 25/1 від 11.04.2006, № 44/1 від 11.04.2006, вказані договори були повністю оплачені ОСОБА_2 до 10.11.2006. 28.05.2015 ним було отримано свідоцтво про право власності на спірний будинок НОМЕР_5.

Оцінюючи наведені вище письмові докази в їх сукупності, висновок суду про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 з 01.11.2007 по 17.06.2009, а також покази свідків, з яких вбачається, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи у вказаному будинку не проживало, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 придбано земельну ділянку та оплачено роботи по будівництву на цій земельній ділянці житлового будинку в період часу з 10.04.2006 по 10.11.2006, тобто, до 01.11.2007, коли сторони почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що в період з 01.11.2007 та до 28.05.2015, коли відповідач зареєстрував право власності на спірний будинок, подружжям було витрачено спільні кошти на будівництво цього будинку, також не надано доказів, які б свідчили, що метою придбання земельної ділянки та будівництва на ній житлового будинку було забезпечення подружжя житлом, а тому в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю.

Отже, ОСОБА_2, як одноособовий власник спірного майна, вправі був розпорядитись ним на власний розсуд, а тому суд не вбачає підстав для визнання недійсними з підстав невідповідності вимогам закону договорів дарування спірних земельної ділянки та житлового будинку, укладених 15.09.2015 між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, водночас суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на отримані в дар за договорами від 15.09.2015 земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_3, оскільки таке право, як вбачається з матеріалів справи, не визнається та оспорюється ОСОБА_1, а відповідно до ст. 392 ЦК України власник вправі просити суд визнати за ним право власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Вирішуючи спір в частині поділу квартири АДРЕСА_8 суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, 23.04.2010 ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири № 68-2-2/10, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. (реєстровий № 454). Встановлено також, що на виконання умов попереднього договору за вказану квартиру сплачено 2679626,14 грн. наступними платежами: 27.04.2010 - 100 000 грн., 14.05.2010 - 851106,74 грн., 07.10.2010 - 554 806,00 грн., 10.11.2010 - 1 000 000,00 грн., 13.12.2010 - 173 153,40 грн., 17.01.2011- 560,00 грн.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 зазначив, що спірна квартира була частково оплачена коштами, які належали йому особисто, а саме були йому подаровані матір'ю ОСОБА_3 07.09.2011 у розмірі 190000 доларів США. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2016 (справа № 465/2387/16-ц) вказаний договір дарування від 07.09.2011, відповідно до якого ОСОБА_3 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 грошовій кошти у розмірі 190000 доларів США, яке не було оскаржено та набуло законної сили, визнано дійсним /т. ІІ а. с. 68/.

З урахуванням показів свідка ОСОБА_2, рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2016, доказів сплати платежів за попереднім договором купівлі-продажу квартири № 68-2-2/10 від 23.04.2010, суд вважає встановленим, що оплата за спірну квартиру в загальному розмірі 2679626,14 грн. здійснена частково в розмірі 1554806,00 грн. коштами ОСОБА_2, які належали йому особисто. Спільними коштами подружжя, відповідно, було сплачено за спірну квартиру 1 124 820,14 грн., що слід врахувати при поділі квартири, збільшивши відповідно частку ОСОБА_2 до 79/100 та зменшивши частку ОСОБА_1 до 21/100.

Відтак, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 сума витрат по сплаті судового збору в розмірі 1247 грн. 34 коп., а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - сума у розмірі 6400 грн. та 6890 грн. відповідно.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 57, 60, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 11, 16, 372, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-16, 28-32, 38-44, 57-63, 66, 79, 80, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Юлія Костянтинівна про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2007 року по 17 червня 2009 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 21/100 частку у квартирі АДРЕСА_9.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 79/100 частку у квартирі АДРЕСА_9.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на земельну ділянку площею 0,2519 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка знаходиться у селі Жовтневе Бориспільського району Київської області та житловий будинок загальною площею 299,8 кв.м., житловою площею 174,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1247 грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 6400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Литвинова