У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Маляренка А.В., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем, встановлення факту відсутності родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_6, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про встановлення факту його постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, визнання його спадкоємцем четвертої черги, встановлення факту відсутності родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8, після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8, оскільки проживав з нею однією сім'єю у будинку АДРЕСА_1 з 2004 року до смерті спадкодавиці. ОСОБА_8 була особою похилого віку, хворіла, потребувала сторонньої допомоги, матеріальної допомоги, і так як у неї не було близьких родичів, позивач опікувався нею. Оскільки оформити свої права на спадщину у нотаріальному порядку він не може, так як у нього відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавицею однією сім'єю, просив позов задовольнити.

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_8, визнання за нею права власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення. Зазначала, що ОСОБА_8 була її прабабусею. Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцем першої черги спадкування міг би бути чоловік ОСОБА_8 - ОСОБА_10, прадід ОСОБА_5, проте ОСОБА_10, як і батько ОСОБА_5 - ОСОБА_11, померли до часу відкриття спадщини, тому, вважала, що спадкування відбувається за правом представлення у порядку ст. 1266 ЦК України.

Дочка ОСОБА_10 - ОСОБА_6 постійно проживала з ОСОБА_8 і не зверталася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, оскільки бажала прийняття спадщини своєю онукою ОСОБА_5, про що усно домовилась з її матір'ю ОСОБА_12, яка діючи від імені малолітньої дочки ОСОБА_5, 1996 року народження, у встановлений законом шестимісячний термін з часу відкриття спадщини звернулася із заявою про її прийняття до Третьої одеської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу № 1741/09.

Просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з належними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, а саме те, що вона є правнучкою ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2016 року у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід зважати на те, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Дослідивши зміст будинкової книги та договорів найму, завірених в органі самоорганізації населення - комітеті мікрорайону 10 станції Великого Фонтану у місті Одесі, суди встановили, що ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_8 - по АДРЕСА_1 на підставі договору найму від 03 липня 2006 року, тобто, як наймач. При цьому дата укладення договору найму житла відповідає даті реєстрації, яка зазначена у будинковій книзі будинку АДРЕСА_1 та узгоджується з датою реєстрації за вказаною адресою, що зазначена у паспорті громадянина України ОСОБА_4 - 03 липня 2006 року.

Суди обґрунтовано відмовили у позові ОСОБА_4, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено, що він проживав у будинку АДРЕСА_1 саме на правах члена її сім'ї і протягом строку на менше 5 років. Крім того, позивачем не надано належних доказів про те, що ОСОБА_8 була у безпорадному стані та потребувала матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК України за умови якщо спадкоємець першої−третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК України застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК України).

ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_10 та матір'ю ОСОБА_11 - батька позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_5 і проживає на даний час по АДРЕСА_1, є третьою особою у справі. Доказів про відмову ОСОБА_6 від спадщини на користь ОСОБА_5 матеріали справи не містять. Крім того, з доказів, наданих сторонами вбачається, що ОСОБА_6 проживала за вказаною адресою з 1991 року і на час смерті ОСОБА_8

За таких обставин відсутні підстави для спадкування ОСОБА_5 за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові. Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Маляренко А.В. Ступак О.В.