Справа № 461/7387/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/1368/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

З участю:представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, адвоката Мацієвської Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 грудня 2016 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа-ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 10 березня 2017 року наведено мотиви щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження квартири.

Рішення суду оскаржила Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню. Стверджує, що після смерті матері дитини ОСОБА_9 у 2006 році, відповідач повністю усунувся від виховання доньки та залишив її на виховання дідуся ОСОБА_10. та бабусі ОСОБА_4 Дитина з 2006 року перебуває на повному утриманні бабусі та дідуся, батько жодного разу не відвідував навчальні заклади де навчається дитина, не цікавився її здоров'ям, проблемами, не відвідував батьківські збори, не займався її вихованням. З часу смерті матері навідувався до дитини лише раз або двічі на рік та вкрай рідко телефонував. Кошти, які надавав відповідач (квитанції містяться в матеріалах справи) є мізерними з розрахунку на 10 років на протязі яких дитина проживає з дідусем та бабусею. Дитина жодного разу не була у помешканні батька, не знайома з його сім'єю та братом. Суд не взяв до уваги всі ці обставини, а також висновок Галицької РА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що зазначені обставини не можна розцінювати як факти свідомого нехтування батьком своїх обов'язків чим на думку апелянта грубо порушив вимоги постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав». Зазначає, що судом безпідставно не врахована думка самої неповнолітньої дитини висловлена нею у порядку ст.171 СК України на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Галицької РА 03.11.2016 року, яка відображена у витягу з протоколу про те, що вона не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, оскільки він протягом десяти років нею не цікавиться , а також її відношення до позову висловлене в судовому засіданні 21.12.2016 року. Крім цього, суд не врахував вимоги ст.152 СК України, де зазначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом, дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Враховуючи наведене, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника Галицької РА ЛМР ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_4 та адвоката Мацієвської Г.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 303 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, зазначених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. ( а.с.6).

Мати дитини ОСОБА_9 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.03.2006 р. (а.с.10)

З характеристики виданої Середньою загальноосвітньою школою №49 I-III ступенів м. Львова встановлено, що ученицею 8-А класу ОСОБА_6 за весь період навчання у школі опікується та піклується бабуся та дідусь ОСОБА_4. Батько у вихованні дитини участі не приймає, в школі ніколи не був, навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує.

Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_7 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 (а.с.7-9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Крім цього, судом взято до уваги пояснення відповідача, який зазначив, що дуже любить свою дочку, бажає з нею спілкуватись, однак, з об'єктивних життєвих обставин дійсно певний час не надавав доньці достатньої уваги, допомоги, про що щиро шкодує. Зазначив, що вітає дитину з Днем народження та дарує їй в цей день гроші в межах до 1 тисячі гривень. Не заперечив, що ОСОБА_6, 2002 року народження не знайома з його сім»єю та в період з 2006 року по місцю свого проживання він її не приводив, із його сином від другого шлюбу ОСОБА_6 не знайома.

Суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, враховуючи його ставлення до неї та наявність у нього перешкод у спілкуванні з дитиною та іншої сім'ї.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, поважати дитину, зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а передача дитини іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.59 Закону України «Про освіту» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

У відповідності до ч.1 п.2 ст. 164 СК України мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

У пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,

які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо

дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування

дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею

загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної

поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення

аліментів на дитину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд не врахував вищезазначених обставин, думку дитини, яка як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді пояснила, що батька бачить тільки в День свого народження. Він приходить додому, де вона проживає з бабусею та дідусем. В інші дні на протязі року він їй не телефонує, не цікавиться нею у вчителів школи, з братом, який проживає з батьком від іншого шлюбу вона не знайома. Зазначила, що крім грошей в День народження, батько їй ніколи нічого не купував, не водив її на ігрові майданчики, на солодощі, вона ніколи з ним не спілкувалася на будь-які пізнавальні теми.

Суд, ухвалюючи рішення, не врахував, що відповідач по справі ОСОБА_7 при черговому сімейному конфлікті із колишньою дружиною ОСОБА_9 у 2005 році вигнав таку разом із дитиною із квартири, АДРЕСА_1 та остання пішла проживати до своїх батьків на АДРЕСА_2, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті матері дитини, відповідач ОСОБА_7 не звертався до батьків колишньої дружини, в орган опіки та піклування з питанням передачі йому на виховання дитини, а навпаки, погодився з тим, що дитину буде виховувати бабуся та дідусь по лінії матері, тобто родина ОСОБА_4.

За цей період згідно наданих відповідачем квитанцій, останній перерахував на утримання дитини 17.09.2008 року - 600грн.; 15.11.2008 року - 600грн.; 03.06.2009 року -600грн., 22.06.2010 року - 200 грн., 17.08.2010 року - 400 грн.; 09.02.2011 року - 200 грн., 02.08.2011 року -400 грн. та 04.09.2012 року - 600 грн. - всього за період з 2006 року по 2016 рік відповідачем ОСОБА_7 перераховано на утримання дитини, 2002 року народження 3600 грн., однак третя особа ОСОБА_4 пояснила, що вона цих грошей поштовим переказом ніколи не отримувала.

Колегія суддів вважає, що між відповідачем ОСОБА_7 та дитиною ОСОБА_6, 2002 року народження втрачені родинні зв»язки, почуття відповідальності батько-дитина і навпаки, дитина-батько, немає довіри. Для ОСОБА_7 дитина є в пам»яті, однак як обов'язок випадок від випадку нагадати про себе, а не як обов»язок утримання, участі у вихованні, знати інтереси дитини, її потреби, проблеми.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позов є піставним та підлягає до задоволення.

Згідно статті 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, 2002 року народження задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, 2002 року народження задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_7 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота