Справа № 638/4161/16-ц
Провадження № 2/638/1185/17
06.06.2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Подус Г.С.,
за участю секретаря Коваленко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила права користування та зняття з реєстраційного обліку,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою №95 в будинку №16 по вул. Ахсарова, в м. Харкові визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 95 в домі 16 по вул. Ахсарова, в м. Харкові; та зобовязати відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації з вищевказаної квартири.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 березня 1993 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що було видано свідоцтво про одруження 1Y-ВЛ №308018 від 20.03.1993 року, про що відповідно в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 301. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
14.07.1993 року відповідач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вищеназвана квартира належить позивачу ОСОБА_1 на праві особистої власності відповідно до свідоцтва про право власності від 08.08.2010 року , реєстраційний за № 138/3.
У вересні 2014 року відповідач за своїм власним бажанням забрав свої особисті речі та переїхав на постійне місце мешкання до своєї рідної мати , яка мешкає у Севастополі на постійне проживання та отримав там вид на проживання. З цього часу ані позивач, ані її донька не спілкуються з відповідачем.
З вересня 2014 року відповідач мешкає у Криму. В вищевказаній квартирі відповідач з вересня 2014 року не проживає, квартирою не цікавиться, його особистих речей у квартирі не має, крім того, відповідач за житло також ніколи не сплачував, бо я як власник житла сплачувала за квартиру. Квартиру він залишив за власним бажанням та з вересня 2014 року квартирою не цікавиться.
Позивач самостійно сплачує за житло, та повністю самостійно утримує їх спільну доньку, яка повністю знаходиться на її утриманні. У звязку з тим, що квартплата та деякі комунальні послуги за житло нараховуються на всіх зареєстрованих у квартирі осіб, то позивач змушена сплачувати за житло і за відповідача, який їй за житло грошей ніколи не давав.
Представник позивача в судове засідання не зявилася, наддала суду заяву в якій просила слухати справу без її участі позовні вимоги вона підтримала в повному обсязі, та проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, повыдомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
20 березня 1993 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що було видано свідоцтво про одруження 1Y-ВЛ №308018 від 20.03.1993 року.
14.07.1993 року відповідач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Вищеназвана квартира належить позивачу ОСОБА_1 на праві особистої власності відповідно до свідоцтва про право власності від 08.08.2010 року , реєстраційний за № 138/3.

В вищевказаній квартирі відповідач з вересня 2014 року не проживає, квартирою не цікавиться, його особистих речей у квартирі не має, крім того, відповідач за житло також ніколи не сплачував.

Відповідно до ОСОБА_4 від 09.03.2016 р., 27.07.2016 р., який складено ЖК «Зарниця-6» в кв. №95 ОСОБА_2 не проживає на протязі одного року та шести місяців.

Пояснення свідка ОСОБА_4, відповідно до яких вона вказала, що відповідач є її батьком, з 2005 року батьки разом не проживають. Разом з матірю вони проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Підтвердила своїми поясненнями, що відповідач добровільно ще в 2014 році покинув квартиру АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_5 надала суду свої пояснення, в яких вказала, що вона є бухгалтером ЖК «Зарниця-6», також підтвердила той факт, що ОСОБА_2 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, також підтвердила той факт, що приймала участь в складі комісії по факту не проживання ОСОБА_2 в даній квартирі.

Свідок ОСОБА_6, проживаюча за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, надала суду свої письмові пояснення, якими підтвердила факт не проживання відповідача, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2. Вказала, що він добровільно покинув квартиру, а також, що скарг з його боку про те, що йому ОСОБА_1 перешкоджає у користуванні квартирою, від нього не чула.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Цивільний кодекс України містить норму, яка визначає підстави для втрати особою права користування житловим приміщенням в разі відсутності цієї особи без поважних причин.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном та може вимагати усунення будь-яких порушень свого права.

Право власності є абсолютним і підлягає захисту від будь-яких осіб. Згідно ст. 383 ЦК України, як власник квартири позивач має право особисто мешкати в ній або використовувати по своєму бажанню: продавати, дарувати, заповідати, передавати в оренду, укладати інші угоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач, не будучи власником спірної квартири, не маючи права на користування нею, але залишаючись в ній зареєстрованим, тим самим чинить перешкоди позивачу в реалізації ним своїх прав власника квартири.

Відповідно до п. п. 3, 7 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особливого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" "зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10,11,60, 88, 209,212,214, 215, 224-226, 317, 319, 321, 328, 405 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила права користування та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою №95, в буд. №16, по вул. Ахсарова, в м. Харкові.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням,а саме квартирою №95 в буд. №16 по вул. Ахсарова в м. Харкові .

Зобовязати відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, з реєстрації з квартири АДРЕСА_3.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Г.С. Подус