АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/635/17 Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/1094/17 Доповідач - Загорський О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

13.05.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 03.06.2015 року померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка - 1,79 га на території Винятинської сільської ради Заліщицького району, на яку вона претендує як спадкоємець за законом.

Через загострення хронічного захворювання та лікування протягом тривалого часу, у визначений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав.

Зважаючи на поважність причин, з яких пропустила строк для подання заяви для прийняття спадщини, просить суд визначити додатковий строк для подання заяви.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02.08.2017 року ОСОБА_3 визначено додатковий строк для прийняття спадщини терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими.

Вказує, що лікування ОСОБА_3 не було стаціонарним і ОСОБА_3 не надала суду доказів, що до завершення. встановленого законом, шестимісячного терміну вона не могла подати заяву про прийняття спадщини через хворобу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі.

Вказав, що позивач шість разів зверталась до лікаря і лікувалась амбулаторно. Виключивши періоди лікування у позивача залишалось п'ять місяців і тринадцять днів для звернення з заявою про прийняття спадщини, однак заяву вона не подавала.

Зазначив, що позивач проживала в м.Борщів і в тому ж місті є нотаріальна контора і вона мала практичну можливість звернутись в нотаріальну контору, оскільки відстань від лікарні, яку вона відвідувала до нотаріальної контори була не значна.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечив.

Зазначив, що ОСОБА_3 приходила до лікаря сама, практично кожного дня, для консультацій.

Вказав, що вона знала про необхідність звернення до нотаріуса у шестимісячний строк.

Зазначив, що нотаріальна контора знаходиться на відстані від одного до півтора кілометрів від лікарні у яку за консультаціями зверталась ОСОБА_3

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується оскільки висновок суду суперечить матеріалам справи та наявним доказам по справі.

Судом встановлено, що 03.06.2015 року померла мати позивача ОСОБА_5 - свідоцтво про смерть серії І-ИД № 185933 від 04.06.2015 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої, входить земельна ділянка - 1,79 га на території Винятинської сільської ради Заліщицького району - Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №801654 (а.с. 7).

Зазначені обставини стверджені довідкою виконавчого комітету Винятинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №284 від 20.04.2017 року (а.с. 6).

З повідомлення приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу №243/02-32 від 20.04.2017 року, адресованого позивачу, вбачається, що для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, позивачу потрібно звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини, оскільки такий нею пропущено.

Згідно довідки №Ч-17 від 27.04.2017 року виданої Борщівською ЦРКЛ, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в лікаря уролога з 03.06.2014 року по даний час.

Діагноз: двобічний нефроптоз ІІ ст. з вираженим больовим синдромом. Хронічний рецидивуючий пієлонефрит. Сольовий діатез. Оскалатурія.

ОСОБА_3 зверталася за медичною допомогою і проходила курс лікування 03.06.2014 року, 20.05.2015 року, 04.06.2015 року, 07.06.2015 року, 11.06.2015 року, 14.06.2015 року, 18.06.2015 року, 20.06.2015 року, 15.03.2016 року, 15.09.2016 року, 25.04.2017 року, як вказано в довідці амбулаторного хворого (а.с. 10).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову не врахував те що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Факт перебування позивача на диспансерному обліку і проходження лікування амбулаторно, як причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Суд першої інстанції у своєму рішенні не обґрунтував яким чином перебування позивача на диспансерному обліку і лікування амбулаторно позбавило позивача реальної можливості звернутися до нотаріуса у встановлені строки.

Судом першої інстанції не надана належна правова оцінка довідці №Ч-17 від 27.04.2017 року виданої Борщівською ЦРКЛ.

Необхідність визнання обовязковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 зазначив, що Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належним чином не обгрунтував свого висновку, а обмежився тільки вказівкою про те, що лікування і хвороба позивача є підставою для продовження строку звернення з заявою про прийняття спадщини, без відповідного правового аналізу поданих позивачем доказів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступних обставин:

- ОСОБА_3 зверталася за медичною допомогою і проходила курс лікування 04.06.2015 року, 07.06.2015 року, 11.06.2015 року, 14.06.2015 року, 18.06.2015 року, 20.06.2015 року, 15.03.2016 року, 15.09.2016 року, 25.04.2017 року, амбулаторно (а.с. 10);

- перебуваючи у вказані періоди на амбулаторному лікуванні ОСОБА_3 не була позбавлена можливості звернутися в нотаріальну контору особисто або направити заяву листом ;

- як свідчить вищевказана медична довідка лікування ОСОБА_3 носило періодичний характер і відбувалося амбулаторно. Вказано дату звернення 20.06.2015 року, а наступна за нею дата звернення 15.03.2016 року тобто більше ніж через вісім місяців. Вказане свідчить, що у ОСОБА_3 були відсутні перешкоди у зверненні в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини;

- нотаріуси не позбавлені права вчиняти нотаріальні дії поза межами нотаріальної контори, але матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 викликала нотаріуса чи додому чи у лікарню і він відмовився прибути за викликом.

Вказаний висновок колегії суддів апеляційного суду відповідає і правовим висновкам, які містяться у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року справа № 6-85цс12 і від 04.11.2015 року справа № 6-1486цс15, які є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: