НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2761/17
№ 2/183/2182/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

подано позов, в якому позивач просить встановити факт укладання договору позики 10 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем, відповідно до якого відповідач позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 315600,00 грн. та зобов`язався їх повернути 10 жовтня 2016 року та стягнути на його користь з відповідача суму в розмірі 315600,00 грн., отриманих згідно з договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 10 квітня 2016 року позивач передав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 315600,00 грн. строком на шість місяців, тобто до 10 жовтня 2016 року, про що відповідач склав відповідну розписку. Станом на день розгляду справи сума боргу не повернута, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, борг не повернув. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача передані в борг грошові кошти.

Позивач у відповідності до поданої заяви позов підтримала та просить його задовольнити, справу розглянути за відсутності позивача.

Представник відповідача надав суду заяву, згідно з якою позов визнав та просить суд про розгляд справи у його відсутність.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Так, з наданої суду розписки, складеної 10 квітня 2016 року ОСОБА_2, проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 320000,00 грн., які зобов`язалася повернути до 10 жовтня 2016 року. Таким чином, вбачається, що 10 квітня 2016 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти, які зобов`язався повернути у встановлений договором строк, який з спливає 09 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору.

У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що в порушення умов договору, станом на 10 жовтня 2016 року та до часу розгляду справи, відповідачем сума боргу за договором позики в повному обсязі не повернута. Позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 315600,00 грн., а відтак означена сума підлягає стягненню з відповідача в силу положень ст.ст. 625, 1049 ЦК України.

Водночас, не підлягають задоволенню вимоги позову в частині встановлення факту укладання договору, оскільки встановлення даного факту судом, з урахуванням ч.2 ст.256 ЦПК України, є недопустимим через те, що факт укладання даного договору встановлюється іншим законом, а саме: положеннями ст.207, п.3 ч.1 ст.208, ст.ст.1046, 1047 ЦК України та підтвердження факту укладання договору судовим рішенням не вимагається з огляду на положення ч.2 ст.1047 ЦК України, наявність розписки, складеної сторонами на підтвердження факту укладання договору що обумовлює факт дотримання сторонами вимог щодо письмової форми правочину позики, укладеної між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості за договором позики, в розмірі 315600,00 гривень.

Крім того, оскільки позивачем сплачено судовий збір під час звернення до суду з позовом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3156,00 грн. судові витрати, пов`язані з поданням заяви про забезпечення позову в розмірі 320,00 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 10 квітня 2017 року в розмірі 315600 (триста п`ятнадцять тисяч шістсот) гривень 00 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 3796 (три тисячі сімсот дев`яносто шість) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов