Справа № 168/651/17
Провадження № 2/168/225/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись з позовом до Дубечненської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 9 в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2007 року померла ОСОБА_4. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла майно позивачам в рівних частинах. Зазначають, що прийняли спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок.

Позивачі в судове засідання не зявилися, подали суду, кожен зокрема, заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позовних вимог та слухання справи без його участі.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Судом, з матеріалів справи та наданої в судове засідання державним нотаріусом спадкової справи № 117/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4, встановлені наступні обставини.

Спадкодавець ОСОБА_4 померла 09 серпня 2007 року (аркуш спадкової справи 7). За життя вона склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Дубечненської сільської ради Старовижівського району 22 червня 2004 року, та заповіла, зокрема спірний будинок, своїй дочці ОСОБА_2 та онукові ОСОБА_3 (аркуш спадкової справи 11). Відповідно до заяв, наявних в матеріалах спадкової справи та поданих до нотаріуса, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину (аркуш спадкової справи 1). Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 немає.

Таким чином судом встановлено, що позивачі в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 9 в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, про що державним нотаріусом винесена відповідна постанова (аркуш справи 17).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Довідкою, виданою виконавчим комітетом Дубечненської сільської ради від 24 жовтня 2016 року № 2240, підтверджується право спадкодавця ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 9 в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області (аркуш справи 8). Позивачі виготовили технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 9 по вул. Шевченка в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області (аркуш справи 10-14).

Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що Дубечненській сільській раді було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнають в повному обсязі (аркуш справи 26). Дані обставини, в силу вимог статті 174 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивачів виникло право після смерті спадкодавця ОСОБА_4 (в силу вимог статті 1218 ЦК України), а тому у є всі законні підстави для визнання за ними права власності на це майно в порядку спадкування.

Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 9 в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області, що залишилося після смерті ОСОБА_4, яка померла 09 серпня 2007 року.

Керуючись статтями 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, статтями 10, 11, 60, 174, 197, 208, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться по вул. Шевченка, 9 в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходяться по вул. Шевченка, 9 в с.Дубечне Старовижівського району Волинської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_5