АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-23/11 Номер провадження 22-ц/786/1890/17Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П.Я. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Панчкенка О.О., Триголова В.М.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 10 травня 2011 року по справі за поданням державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Підгорної Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року державний виконавець ВДВС Карлівського РУЮ Підгорна Н.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 посилаючись на те, що у відділі ВДВС Карлівського РУЮ на виконанні знаходиться виконавче провадження ЄДРВП №21256784, з примусового виконання судового наказу 2-н-90/2010 від 07 квітня 2010 року, що виданий Київським районним судом м. Полтава, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 16837,19 грн. Починаючи з 28 липня 2010 року боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує. Працівниками ВДВС Карлівського РУЮ було здійснено вихід за місцем проживання боржника, в результаті чого складено акт про відсутність останнього за місцем проживання на момент вчинення виконавчих дій. Повідомлень про виконання рішення суду від стягувача не надходило, тобто рішення суду на сьогодні залишається не виконаним. При цьому є можливість того, що боржник виїде за межі України і рішення суду залишиться невиконаним, тому державний виконавець звернулася до суду з поданням.

Просила тимчасово обмежити, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до повного виконання рішення суду.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 10 травня 2011 рокуподання державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Підгорної Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено.

Тимчасово обмежено боржника - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання ним своїх зобов'язань перед стягувачем, які покладені на нього судовим наказом №2-н-90/2010, виданим 07 квітня 2010 року Київським районним судом м. Полтави.

Ухвалу направлено для виконання Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2оскаржив її в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а у задоволенні подання державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Підгорної Н.В. відмовити. Вважає, що ухвала постановлена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На даний час ВДВС Карлівського РУЮ перейменований на Карлівський РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

У запереченнях на апеляційну скаргу начальник Карлівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Також начальником Карлівського РВ ДВС подана заява про розгляд справи без участі представника Карлівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент розгляду подання передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Дані положення також містяться в ст. 76 та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент розгляду апеляційної скарги.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. 377-1 ЦПК України прийшов до висновку про необхідність застосувати до боржника заходи забезпечення виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язання покладеного на нього рішенням суду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2010 року державним виконавцем відділу ДВС Карлівського РУЮ відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості у розмірі 16837,19 грн. з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», про що свідчить постанова від 28 липня 2010 року ВП №21256784.

Виконавче провадження відкрито на підставі судового наказу виданого Київським районним судом м. Полтави, 07 квітня 2010 року, №2-н-90/2010, який також було досліджено в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На переконання колегії суддів, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Представник державної виконавчої служби суду першої та апеляційної інстанції доказів з приводу обставин, викладених у поданні не надав, а тому при розгляді подання слід керуватися обставинами викладеними у поданні та доданими до нього доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не надано суду переконливих доказів умисних дій боржника (дії або бездіяльність), спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості.

Разом з тим, в матеріалах, приєднаних до подання, відсутні достовірні відомості та належні докази того, що боржник ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1, а державний виконавець здійснював виходи за місцем проживання. Також матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження по даній справі.

Поряд з цим, державним виконавцем не надано доказів, які свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду та про те, що він має намір покинути територію України, тоді як сам факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, державний виконавець ВДВС Карлівського РУЮ не обґрунтував та не надав доказів вчинення боржником дій, які свідчать про його ухилення від виконання зобов'язань за судовим рішенням, а тому подання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 10 травня 2017 рокуслід скасувати, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 10 травня 2011 року- скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

В.М. Триголов