У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 в порядку регресу шкоду в розмірі 9 352 грн 46 коп., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування позовних вимог ПрАТ «СК «Українська страхова група» посилалося на те, що 25 лютого 2013 року між нимта ОСОБА_4 укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2233504, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1.

28 травня 2013 року в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також позивач вказував, що 20 серпня 2013 року ним на підставі розрахунку від 17 липня 2013 року № 10054/00007513 та ремонтної калькуляції від 26 липня 2013 року № ДКЦВ-6510 було складено страховий акт № ДКЦВ-6510 та розрахунок суми страхового відшкодування, а також здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9 352 грн 46 коп. на рахунок потерпілої особи.

Посилаючись на те, що відповідач не повідомив страховика у встановлені строки про настання ДТП, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, а також зазначаючи, що 28 серпня 2014 року він звертався до ОСОБА_3 з претензією про відшкодування шкоди, однак відповіді не отримав, ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого

2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» 9 352 грн 46 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове, який у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Українська страхова група», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що страхова компанія виконала умови договору обов'язкового страхування та виплатила кошти ОСОБА_5, проте оскільки ОСОБА_3 не повідомила про ДТП позивача в установлений законом строк, тому страхова компанія має право на відшкодування шкоди в порядку регресу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що настання страхового випадку та розмір виплаченого страхового відшкодування не оспорюються, страхову компанію було вчасно повідомлено про настання страхового випадку учасником ДТП - ОСОБА_5, а тому страховик мав можливість перевірити обставини ДТП власними силами та запобігти необґрунтованим виплатам.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 травня 2013 року на перехресті вул. К. Маркса і вул. Бальзака в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої автомобілі зазнали ушкоджень.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року ОСОБА_3 визнана винною у скоєнні ДТП, у результаті порушення нею ПДР України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група» згідно з полісом від 06 березня 2013 року № АЕ/2233504.

29 травня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв'язку із чим відповідно до рахунку від 17 липня 2013 року № 10054/00007513 та ремонтної калькуляції від 26 липня 2013 року № ДКЦВ-6510 позивачем було складено страховий акт № ДКЦВ-6510 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати потерпілій стороні.

На підставі вказаних документів позивачем складено протокол-узгодження розміру страхового відшкодування від 01 серпня 2013 року та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9 352 грн 46 коп., що підтверджується копією платіжного доручення від 23 серпня 2013 року № 14918.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що 28 серпня 2014 року він звертався до відповідачки з претензією про відшкодування шкоди, у зв'язку із тим, що остання не повідомила його про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону № 1961-IV), однак відповіді не отримав, а тому просив стягнути з ОСОБА_3 в порядку регресу шкоду в розмірі 9 352 грн 46 коп.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» у статтю 33 Закону № 1961-IV було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП було викладено уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 цього Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесено не було.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначеного обов'язку, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

За змістом наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку щодо повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16, від 22 березня та 31 травня 2017 року у справах № 6-2011цс16 та № 6-1613цс16.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правильно врахував, що настання страхового випадку страховиком не оспорюється, страхову компанію було вчасно повідомлено про настання страхового випадку потерпілою ОСОБА_5, на користь якої позивачем було добровільно сплачено страхове відшкодування, і відповідачка, як винна у скоєнні ДТП особа, притягнута до адміністративної відповідальності, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» була вчасно обізнана про настання ДТП і мала можливість перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційного скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович