У Х В А Л А

23 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюк В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 24 грудня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №1956, яким пропонується звернути стягнення на транспортний засіб: марки - Volkswagen, модель - Touareg, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, рік виробництва - 2013, колір - чорний, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, переданий в заставу Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») на підставі Договору застави транспортного засобу №50009077 від 30 травня 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року та залишено в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ТОВ «Порше Мобіліті» порушує питання про скасування судових рішень з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме п. 2.3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядку).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ТОВ «Порше Мобіліті» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня, 21 жовтня, 4 листопада 2015 року, 2 березня, 15 червня, 13 липня, 21 вересня 2016 року, постанову Верховного Суду України від 5 липня 2017 року.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції , з висновками якого погодився і касаційний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 виходив із того, що сума боргу зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов'язань позивача перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, є відмінним від загального розміру заборгованості, яка визначена у зведеній обліковій виписці з рахунку клієнта ОСОБА_4 по кредитному договору №50009077 від 27 травня 2013 року, яка складена станом на 5 жовтня 2015 року. Також судами прийнято до уваги, що ОСОБА_4 не було отримано вимогу про повернення усієї суми кредиту з нарахованими штрафними санкціями.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року, суди, відмовляючи у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виходили з того, що сума боргу, вказана у виконавчому написі нотаріуса, за розміром та періодом нарахування відповідає сумі, зазначеній в досудовій вимозі, яка, в свою чергу, надіслана боржнику із дотриманням пункту 2.3 глави 16, розділу ІІ Порядку. Наявність же судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення апеляційного суду про задоволення позову щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, погодився з висновками останнього про відсутність підстав вважати вказану у виконавчому написі суму боргу безспірною, оскільки на час вчинення виконавчого напису в суді розглядалась справа щодо розміру цієї заборгованості.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виходив з того, що розмір заборгованості за кредитом є спірним, окрім того, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, оскільки з дня виникнення права вимоги кредитора минуло більше трьох років.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року суди відмовили у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в зв'язку з тим, що боржникам відповідно до Закону були вручені письмові вимоги про усунення порушень за кредитними договорами, а нотаріусу надані всі передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки щодо застосування вищезазначених норм матеріального права зроблені в постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року, на яку посилається заявник у своїй заяві, не суперечать висновкам зробленим судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, 15 червня, 21 вересня 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ТОВ «Порше Мобіліті» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко