Справа № 308/2540/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судового засідання - Пазяк С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з третьою особою Виконавчий комітет Ужгородської міської ради Орган опіки та піклування про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, аргументуючи його наступним.

13 березня 2017 року дружина позивача ОСОБА_2 самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання їх спільної малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом її викрадення. При цьому відповідач не повідомила про місце перебування дитини та свої наміри.

Такі дії відповідача ОСОБА_3 вважає протиправними, такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини та потребують негайного реагування.

Позивач зазначив у позові, що протягом доби всіма можливими способами та засобами намагався віднайти дружину та дитину, однак, такі дії не дали результату.

Крім того позивач вказав, що їх з дружиною відносини погіршилися і вона неодноразово погрожувала йому вивезти дитину за межі території України, тому існує велика небезпека, того, що ОСОБА_2 здійснить спробу вивезти дитину за

кордон, на що позивач згоди не надає.

На підставі викладеного позивач просить суд відібрати дитину ОСОБА_4 від матері ОСОБА_2 та повернути її за попереднім місцем проживання до позивача на адресу м. Ужгород, вул.. Керченська, 7 2А»/29.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити з підстав, викладених у змісті позову.

Відповідач в судому засіданні заперечила проти задоволення позовної вимоги у звязку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоч був повідомлений про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, 29.03.2012 року, що відповідно підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження Серія І-КИ № 422805.

З пояснень представника позивача встановлено, що підставою звернення до суду з даним позовом слугувала та обставина, що 13 березня 2017 року дружина позивача ОСОБА_2 самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання їх спільної малолітньої дитини - ОСОБА_4, шляхом її викрадення. При цьому відповідач не повідомила про місце перебування дитини та свої наміри.

Такі дії відповідача ОСОБА_3 вважає протиправними, такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини та потребують негайного реагування.

Натомість відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що позивач був присутнім на момент її відїзду та був обізнаним, що вона разом з донькою ОСОБА_2А поїхала до батьків. Крім того пояснила, що нею разом з донькою перетинався кордон на підставі нотаріально посвідченої згоди батька. Таким чином вона не погоджується із ствердженням позивача щодо викрадення доньки.

Відповідно до ст. 170 суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Тобто законодавцем чітко передбачені випадки, які дають можливість постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, зокрема у випадку ухилення таких від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстокого поводження з дитиною; якщо такі є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Всупереч вказаним нормам закону та положенням ст. 60 ЦПК України позивач не надав жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 неналежно піклується про їх спільну малолітню доньку.

Згідно ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що на даний час відсутнє будь-яке рішення суду щодо визначення місця проживання дитини разом з ним.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його прав щодо виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з боку відповідача, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-2145, 367 ЦПК України, ст.ст. 141, 162, 164, 170 СК, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з третьою особою Виконавчий комітет Ужгородської міської ради Орган опіки та піклування про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.І. Бедьо