Справа №471/80/17-ц 10.07.2017 10.07.2017 10.07.2017
Провадження №22-ц/784/1569/17
Справа № 471/80/17-ц Головуючий у 1 інстанції Скарницька І.Б.
Провадження №22-ц/784/1569/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

10 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за відсутності належним чином повідомлених осіб, що беруть участь у справі, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року, постановлену у справі за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, -

у с т а н о в и л а :

03 лютого 2017 року ТОВ «Вердикт Фінанс» (далі товариство) подало до Братського районного суду Миколаївської області скаргу на дії та рішення старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, яку обґрунтувало наступним.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області, у цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалено вилучити у відповідача ОСОБА_3, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1, предмет застави, а саме - автомобіль вантажний фургон MAN 18.224, державний номер НОМЕР_1 та комплект ключів від цього автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію та технічний паспорт.

Вказане рішення набрало законної сили 30 листопада 2015 року, у зв'язку з чим 22 грудня 2015 року, за заявою ТОВ «Вердикт Фінанс», Братським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист.

04 жовтня 2016 року лист разом з заявою Товариства про відкриття виконавчого провадження було направлено до Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

17 січня 2017 року старшим державним виконавцем ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Бойко О.В. було прийняте рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки ним не надано підтвердження сплати авансового внеску або доказів на звільнення від сплати названого платежу.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки станом на час звернення виконавчого листа до виконання - 04 жовтня 2016 року , діючим Законом України «Про виконавче провадження» не вимагалося сплачувати авансовий внесок, заявник просив визнати дії старшого державного виконавця неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання і зобов'язати його відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №471/1200/15-ц виданого 22 грудня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості та звернення стягнення на предмет застави без стягнення авансового внеску.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року скарга ТОВ «Вердикт Фінанс» задоволена.

Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені вимог, викладених в скарзі.

Скаргу обґрунтував невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, положенням чинного цивільно-процесуального та виконавчого законодавств.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін оскаржену ухвалу суду 1 інстанції, оскільки той постановив її з додержанням положень чинних цивільно-процесуального та виконавчого законодавств.

Так, задовольняючи скаргу заявника, суд 1 інстанції виходив з того, що вчиняючи оскаржувані дії старший державний виконавець Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області діяв усупереч вимог чинного виконавчого законодавства, тому повідомлення про повернення виконавчого документу підлягало скасуванню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо результату вирішення скарги - вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251, ст. 252-255 ЦК України строком визначається певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Він визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Зазначене у повній мірі стосується і виконавчого провадження та строків вчинення виконавчих дій.

21 квітня 1999 року набрав чинності Закону України «Про виконавче провадження», який діяв до 05.10.2016 року, коли, відповідно до 02.06.2016 року його редакція була змінена.

В силу статей 1 - 4, 11, 20, 24, 25, 31, 32, 68 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених згаданим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до нього, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюються за заявою стягувача або його представника, на підставі виконавчих документів, визначених Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами, державними виконавцями відповідних структурних підрозділів Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, обласних управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом; неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 названого Закону, чинній на час пред'явлення виконавчого документа до виконання, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу виконавчої служби.

Попередньої сплати авансового внеску названим Законом в старій редакції не передбачалося.

Проте, названий Закон в новій редакції, що діяла з 05.10.2016 року, встановив, що при звернення стягувача з заявою про виконання судового рішення він зобов'язаний сплатити авансовий внесок в розмірі 2 % від суми, що підлягає стягненню.

Ігнорування такої вимоги мало своїм наслідком повернення виконавчого документу стягувачу.

Таким чином, на 04 жовтня 2016 року у товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»не було обов'язку сплачувати попередньо авансовий внесок.

Як вбачається з матеріалів справи, при вчинені оскаржених виконавчих дій, державний виконавець не у повній мірі дотримався виписаного вище.

Так, 22 грудня 2015 року Братським районним судом, на виконання його ж рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було видано виконавчий лист № 471/1200/15-ц, який 04.10.2016 року разом з заявою про відкриття виконавчого провадження було здано на 31 поштове відділення м. Києва для відправлення до Шевченківського ВДВС Полтавського МУЮ.

Саме про таке свідчать ксерокопії записів на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та на печатці списку відправлень (а.с. - 8,9), а також поштового реєстру про відстеження відправлення (а.с. - 26), де вказано, що 04.10.2016 року було здане на поштове відділення № 31 м. Києва і вже 05.10.2016 року в 00.38 хв. знаходилося на ОПЗ (операція поштового зв'язку) Київ 31 для відправлення за призначенням.

Іншого, особа, що подала апеляційну скаргу, належними та допустимими доказами не довела.

Таким чином, повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець діяв за межами закону, оскільки застосував норму Закону, яка на день пред'явлення виконавчого документа до виконання ще не була чинною.

За такого, скарга підлягала задоволенню, що вірно констатував і районний суд, а тому підстав для скасування ухвали немає.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - відхилити.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина