Справа № 346/265/17
Провадження № 2/346/532/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Потятинника Ю.Р.

з участю секретаря - Васильчук Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської центральної районної лікарні про визнанння незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом ,я кий мотивує тим, що згідно записів в трудовій книжці вона працювала сестрою медичної зі стоматології по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклініки.

Наказом головного лікаря Коломийської ЦРЛ № 137-к від 21.12.2016 року її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників.

Вважає звільнення незаконним, оскільки на момент винесення наказу про звільнення перебувала на лікарняному.

На підставі наведеного просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі з дня звільнення та стягнути з Коломийської ЦРЛ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і на користь держави судовий збір.

Позивач та її представник в судове засідання в якому винесено рішення не з'явились, однак представник позивача подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повінстю.

Представник відповідач в судове засідання в якому винесено рішення не з'явилась не з'явилась, але звернулась до суду із заявою в якій визнала позовні вимоги, просить справу розглядати в її відсутності, врахувати отримання позивачем допомоги по безробіттю після звільнення.

Дослідивши зібрані докази та аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Судом встановлено, що Наказом головного лікаря Коломийської центральної районної лікарні № 137-к від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади сестри медичної зі стоматології по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклініки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників. Наведене стверджується копією Наказу № 137-к від 21.12.2016 року (а.с. 4).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізаці, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, якщо це не пов»язано з повною ліквідацією підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 перебувала на лікарняному в період з 12.12.2016 року по 16.12.2016 року, з 17.12.2016 року по 22.12.2016 року включно. Наведене стверджується копією листка непрацездатності серія АДД № 514110 (а.с.7).

Згідно п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров»я України від 09 квітня 2008 року № 189 непрацездатність - це стан здоров»я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров»я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності, яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

У відповідності до пп. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров»я України від 13.11.2001 року № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як вбачається з листка непрацездатності серії АДД № 514110 від 12.12.2016 року ОСОБА_1 21 грудня 2016 року була відсутня на робочому місці з поважних причин, а приступити до роботи їй рекомендовано 22 грудня 2016 року.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 на законних підставах була звільнена від виконання своїх обов»язків на вказаний період тимчасової непрацездатності, підтвердженої листком непрацездатності.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

В звязку з цим суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснене з грубим порушенням адміністрацією Коломийської ЦРЛ вимог трудового законодавства, а тому вона підлягає поновленню на попередній посаді.

Суд вважає, що звільнення в період непрацездатності не допускається, незалежно від підстав звільнення, а також не залежать від повідомлення роботодавця про тимчасову непрацездатність.

Однак, стосовно дати поновлення на посаді, то суд зазначає, що оскільки 21 грудня 2016 року позивач перебувала на лікарняному, а стати до роботи їй рекомендовано 22 грудня 2016 року, то саме з цієї дати її слід поновити.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.235 вказаного Кодексу у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В звязку з поновленням позивача на вказаній посаді на її користь підлягають стягненню з відповідача суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з 21.12.2016 року по день вирішення даної справи, які слід вирахувати, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. .

Згідно з довідкою № 32 від 06.11.2016 року про доходи позивача загальний розмір заробітної плати позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували дню її звільнення, а саме за жовтень, листопад 2016 року, становив відповідно 2266,99 грн. та 2530,62 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача визначається відповідно до п.2 вказаного Порядку діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) і складає 109 грн. 30 коп.

Час вимушеного прогулу з 21.12.2016 року по 30.06.2017 року. А тому судвизначає загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до п.8 Порядку множенням середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Така загальна сума складає 15083 грн. 40 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з вирахуванням сум отриманої ОСОБА_1 за цей період державної допомоги по безробіттю.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач.

На підставі наведеного, ст.ст. 40, 41, 235 Кодексу законів про працю України та, керуючись ст.197 ч.2, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 137-К від 21 грудня 2016 року Коломийської центральної районної лікарня про звільнення з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 з посади сестри медичної зі стоматології по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклініки.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної з стоматології Коломийської стоматологічної поліклініки з 21 грудня 2016 року.

Стягнути з Коломийської центральної районної лікарні (м. Коломия, вул. Родини Крушельницьких, 26, ) на користь ОСОБА_1, жительки м. Коломия, вул. Г. Мазепи, 298 А/62 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 грудня 2016 року по 30 червня 2017 року в сумі 15 083 (п'ятнадцять тисяч вісімдесят три) гривні 40 (сорок) коп., з вирахуванням сум отриманої ОСОБА_1 за цей період державної допомоги по безробіттю.

Стягнути з Коломийської центральної районної лікарні (78200, м. Коломия, вул. Родини Крушельницьких, 26, ) 1600 (одну тисячу шістсот) гривень судового збору в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. У разі неподання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження.

Суддя Потятинник Ю. Р.