АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/906/2017 Єдиний унікальний номер справи: 654/3340/15-ц
Головуючий в І інстанції Охтень А.А.
Доповідач Приходько Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічною позовною заявою Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення дій договору земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому належить земельна ділянка площею 0,0189га, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, б/н, кадастровий номер :02:001:0020, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№782806. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок. Користувачем суміжної земельної ділянки є ЧБЗ НАНУ. 10 травня 2011 року між ОСОБА_2 та Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України укладено договір встановлення земельного сервітуту, за умовами якого заповідник встановлює безоплатний постійний земельний сервітут на земельну ділянку для землекористувачів сусідньої ділянки (ОСОБА_2, ОСОБА_3М.) на проїзд транспортними засобами та прохід через земельну ділянку заповідника до дороги загального користування, згідно плану меж зони дії земельного сервітуту. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у книзі реєстрації обтяжень, обмежень (сервітутів) 22.12.2011 року. У звязку з тим, що директор Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України чинить перешкоди у проїзді до земельної ділянки, що належить позивачеві, позивач просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, згідно умов договору від 10 травня 2011 року.

У січні 2016 року Чорноморський біосферний заповідник Національної академії наук України звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, про припинення дії договору на встановлення земельного сервітуту від 10 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3та Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України на прохід, проїзд через земельну ділянку власника. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що встановлення сервітуту на території, яка перебуває у постійному користуванні Чорноморського біосферного заповідника Національної академії наук України повинно погоджуватись з Президією Національної академії наук України, що при укладенні оспорюваного договору не було зроблено. Сервітут встановлено відносно земельної ділянки, яка не перебувала у власності відповідача. Посилаючись на те, що встановлення земельного сервітуту позбавляє Чорноморський біосферний заповідник можливості користуватися земельною ділянкою за її цільовим призначення, позивач просив, з підстав визначених ч.3 ст. 406 ЦК України, припинити дію договору на встановлення земельного сервітуту від 10 травня 2011 року.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року, з урахуванням ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано Чорноморський біосферний заповідник НАН України не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою проїзді транспортними засобами та проході через земельну ділянку заповідника до дороги загального користування, згідно умов Договору про встановлення земельного сервітуту від 10 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з одного боку та Чорноморським біосферним заповідником НАН України, з другого, та зареєстрованого у відділі Держкомзему у книзі реєстрації обтяжень, обмежень (сервітутів) 22 грудня 2011року. У задоволенні зустрічної позовної заяви Чорноморського біосферного заповідника НАН України до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення дії договору земельного сервітуту відмовлено.

В апеляційній скарзі Чорноморський біосферний заповідник НАН України посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Чорноморського біосферного заповіднику НАН України.

В судовому засіданні представник Чорноморського біосферного заповіднику НАН України - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала. Під час розгляду справи вимоги апеляційної скарги уточнила, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Чорноморського біосферного заповіднику НАН України в повному обсязі, а в задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_2, його представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Чорноморський біосферний заповідник НАН України є постійним користувачем земельної ділянки, площею 0.5878га, розташованої за адресою вул. Лермонтова, 1, м. Гола Пристань, Голопристанського району, Херсонської області, для розміщення науково-адміністративної бази, кадастровий №:01:003:0414, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №2320422 виданого 23 травня 2008 року (а.с188).

Власниками суміжних земельних ділянок є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0189га, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, б/н, кадастровий номер :02:001:0020 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №782806 від 25 липня 2011 року, (а.с. 225), а ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0.0192га яка знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, №1-а, кадастровий номер :02:001:0150(а.с.226).

Рішенням виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 28.09.2011 за № 129, земельній ділянці ОСОБА_2 присвоєно поштовий адрес : віл. Лермонтова, №1-б.

10 травня 2011 року між Чорноморським біосферним заповідником НАН Україна та ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладений договір про встановлення земельного сервітуту, умовами якого встановлений безоплатний постійний земельний сервітут на земельну ділянку для землекористувачів сусідньої ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на проїзд транспортними засобами та прохід через земельну ділянку заповідника до дороги загального користування, згідно плану меж зони дії земельного сервітуту. Договір про встановлення земельного сервітуту зареєстрований у відділі Держкомзему у книзі реєстрації обтяжень, обмежень (сервітутів) 22 грудня 2011 року за № НОМЕР_1 (а.с. 14, 191).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Одним із видів земельних сервітутів є право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (п. «а, б» ч. 1 ст. 99 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки (ч. 2 ст. 402 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном,якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За ч.ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Частинами 2 - 4 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: припинення підстав його встановлення; коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням (ч. 2 ст. 102 ЗК України).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право користування (сервітут).

Так, як вбачається з свідоцтва на право власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельній ділянці №1-б по вул. Лермонтова у м. Гола Пристань, розташований житловий будинок, який належить ОСОБА_2 на праві власності, в якому зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_2 з членами своєї родини ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 227-230).

Відповідно до схематичних планів розташування спірних земельних ділянок, які містяться в матеріалах справи, вільний проїзд та прохід до земельної ділянки за адресою м. Гола Пристань, вул. Лермонтова, 1-б, яка належить ОСОБА_2, відсутній.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, ОСОБА_2 під час розгляду справи зазначав, що з травня 2015 року і до теперішнього часу, охоронці заповідника, посилаючись на вказівку керівництва, відмовляють йому та членам його родини у проїзді та проході до його житлового будинку через земельну ділянку заповідника від дороги загального користування в межах плану зони дії земельного сервітуту.

Вказані обставини визнані представником Чорноморського біосферного заповідника під час розгляду справи, а також підтверджуються заявами ОСОБА_2 від 08 липня 2015 року та 21 липня 2015 року на імя керівника Чорноморського біосферного заповідника НАН України щодо зясування причин невиконання відповідачем умов Договору на встановлення земельного сервітуту від 10 травня 2011 року (а.с. 6, 7), та відповіддю Чорноморського біосферного заповідника НАН України від 23 липня 2015 року за № 219/118/01/12, за результатами розгляду заяв ОСОБА_2 (а.с. 168).

Отже, не виконуючи умов Договору на встановлення земельного сервітуту від 11 травня 2011 року, Чорноморський біосферний заповідник порушує право ОСОБА_2 на обмежене користування чужою земельною ділянкою встановлене умовами договору.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви та пояснень представника позивача за зустрічним позовом, даних під час розгляду справи, Чорноморський біосферний заповідник заперечує право проходу та проїзду ОСОБА_2 і ОСОБА_3 через земельну ділянку заповідника , посилаючись на незаконність укладення Договору про встановлення земельного сервітуту від 10 травня 2011 року. А саме на те, що вказаний договір укладено керівником заповідника в порушення вимог чинного законодавства та Статуту Чорноморського біосферного заповідника, без узгодження з президією Національної академії наук України.

Однак, у встановленому законом порядку , Чорноморський біосферний заповідник до суду з вимогою про визнання недійсним спірного договору із зазначених вище підстав не звертався. А в силу вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Позовні вимоги про припинення земельного сервітуту, встановленого Договором від 10 травня 2011 року, Чорноморський біосферний заповідник обґрунтовує тим, що сервітут перешкоджає використанню земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку, та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, земельна ділянка за адресою м. Гола Пристань, вул.. Лермонтова, 1 за цільовим призначенням відноситься до категорії земель «Землі житлової та громадської забудови» та виділена Чорноморському біосферному заповіднику для розміщення науково-адміністративної бази (а.с.188, 191).

А отже доводи представника апелянта про те, що спірна земельна ділянка є землею природоохоронного призначення «Для збереження та використання біосферних заповідників» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються зазначеними вище доказами.

Встановлений умовами Договору від 10 травня 2011 року сервітут не поширюється на функціональні зони території Чорноморського біосферного заповідника: заповідну, буферну та антропогенних ландшафтів, визначених Положенням про Чорноморський біосферний заповідник, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 04.12.2015 за №471.

На підтвердження своїх доводів про те, що розташована на території земельної ділянки , відносно якої встановлено земельний сервітут , адміністрація Чорноморського біосферного заповідника є режимним обєктом на території якого встановлені певні особливості проходу/проїзду, позивачем за зустрічним позовом , на виконання вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, не надано. Посадова інструкція сторожа, надана підтвердження своїх доводів представником апелянта, лише встановлює посадові обовязки працівника підприємства, який працює на відповідній посаді, та не є належним доказом, що адміністрація Чорноморського біосферного заповідника є режимним обєктом з встановленими особливостями проходу/проїзду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог, оскільки позивачем, у встановленому законом порядку, не доведено, що встановлений сервітут виключає право Чорноморського біосферного заповідника , як землекористувача, користуватися належною йому земельною ділянкою за цільовим призначенням ( землі житлової та громадської забудови для розміщення науково-адміністративної бази), а у відповідачів, зокрема у ОСОБА_2, є можливість доступу до належним їм земельним ділянкам та житловим будинкам, у інший спосіб. Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 має можливість доступу до належного йому житла в інший спосіб ґрунтуються лише на припущеннях, та спростовуються дослідженими судом доказами, зазначеним вище.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що в майбутньому заповідник має намір здійснювати будівництво на належній йому земельній ділянці і існуючий сервітут може завадити такому будівництву також не підтверджені жодним доказом.

Враховуючи, що невиконання Чорноморським біосферним заповідником умов Договору на встановлення земельного сервітуту від 11 травня 2011 року, порушено право ОСОБА_2 на обмежене користування чужою земельною ділянкою встановлене умовами договору, а підстави для застосування положень ст. 102 ЗК України та 406 ЦК України щодо припинення дії земельного сервітуту відсутні суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмову у задоволені зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Чорноморського біосферного заповідника НАН України відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_1