УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до договору про іпотечний кредит та кредитного договору, здійснення перерахунку сплачених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14 грудня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № CNR0G3, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 50 625 грн зі сплатою 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором та з кінцевим терміном повернення до 04 грудня 2027 року.

20 серпня 2008 року на підставі заяви ОСОБА_3 вищевказаний договір переведено з валюти «гривня» у валюту «долар США», у зв'язку із чим між сторонами укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CNR0G3, за умовами якої розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складав

10 790,13 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором станом на 14 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 6 747,29 дол. США, що за курсом НБУ складало 138 791 грн

76 коп., та 11 697 грн 01 коп., а всього - 150 488 грн 77 коп., які ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням його уточнень, просила на підставі положень ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. ст. 626, 628, 638, ст. ст.1046, 1054 ЦК України, а також ч. ч. 2, 4 ст. 11, ст. ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів»: визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 20 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 05 грудня 2007 року, укладену між нею та ПАТ «КБ «ПриватБанк»; зобов'язати ПАТ «КБ «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених грошових коштів на погашення кредиту згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 20 серпня

2008 року - відповідно до умов договору про іпотечний кредит

№ CNR0G3 від 04 грудня 2007 року за період з 20 серпня

2008 року до моменту визнання додаткової угоди недійсною; визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду до кредитного договору

№ CNR0G3 від 04 грудня 2007 року, укладену між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та нею 20 серпня 2008 року; зобов'язати ПАТ «КБ «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених грошових коштів на погашення кредиту згідно додаткової угоди до кредитного договору від

20 серпня 2008 року - відповідно до умов кредитного договору №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року за період з 20 серпня

2008 року до моменту визнання додаткової угоди недійсною; зобов'язати ПАТ «КБ «ПриватБанк» переплачені нею грошові кошти за зазначеним кредитним договором спрямувати на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04 грудня 2007 року.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що оспорювані додаткові угоди є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, внаслідок чого створився істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків та погіршення становища споживача. Крім того, дані угоди були підписані нею під тиском відповідача.

Рішенням Прилуцького міькрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до кредитних договорів із здійсненням перерахунку сплачених коштів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня

2016 року скасовано рішення Прилуцького міькрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк»

6 747, 29 дол. США та 4 292 грн 76 коп. - пені, 250 грн - штрафу (фіксована частина), 7 157 грн 25 коп. - штрафу (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, виходив із того, що додаткова угода від 20 серпня

2008 року до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 є окремим кредитним договором, вимоги щодо погашення заборгованості за яким ПАТ «КБ «ПриватБанк» не заявлялись. При цьому зобов'язання за договором про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04 грудня

2007 року суд першої інстанції вважав такими, що припинились у зв'язку з їх виконанням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що додаткова угода від 20 серпня 2008 року є невід'ємною частиною договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від

04 грудня 2007 року. При цьому ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит, у зв'язку із чим наявна заборгованість за договором підлягає стягненню в примусовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із їх необґрунтованості, оскільки, підписавши оспорювані додаткові угоди, сторони погодили всі умови кредитних зобов'язань, ОСОБА_3 не заявляла додаткових умов щодо спірних правочинів та в подальшому їх виконувала.

Проте повністю погодитися із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції не можна.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Встановлено, що 04 грудня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит

№ CNR0G3, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 50 625 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення до 04 грудня 2017 року.

20 серпня 2008 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «КБ «ПриватБанк» із заявою про заміну валюти договору про іпотечний кредит

№ CNR0G3. В цей же день, 20 серпня 2008 року, між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CNR0G3.

Пунктом 8.1 додаткової угоди від 20 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_3 на строк з 20 серпня 2008 року по 05 грудня 2017 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 10 790,13 дол. США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 договору.

Пунктом 8.9 додаткової угоди визначено, що невід'ємним додатком до даного договору є : додаток № 1 «Графік погашення кредиту».

20 серпня 2008 року ОСОБА_3 подала до банку заяву № 9 про продаж їй 10 790,13 дол. США за курсом 4,61 грн за 1 дол. США та переведення гривні у долари США за договором про іпотечний кредит

№ CNR0G3.

На виконання вказаної заяви, 22 серпня 2008 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» було зараховано 10 790,13 дол. США на рахунок

№ НОМЕР_2, який відкритий банком для обліку залишків по тілу кредиту.

Платіжним дорученням від 22 серпня 2008 року на виконання розпорядження ОСОБА_3 про продаж доларів США ПАТ «КБ «ПриватБанк» перерахував 10 790,13 дол. США з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_4 та здійснив реалізацію вище зазначеної суми доларів США. Після чого, здійснив зарахування гривні на рахунок

№ НОМЕР_1 (рахунок зазначений в договорі № CNR0G3 від 04 грудня 2007 року для погашення кредитної заборгованості).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04 грудня 2007 року станом на 20 серпня 2008 року заборгованість за даним договором в національній валюті України гривні у ОСОБА_3 не було (а.с. 4).

Водночас, станом на 14 травня 2015 року заборгованість за договором про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04 грудня 2007 року, з урахуванням додаткової угоди до нього від 20 серпня 2008 року, становила

6 747,29 дол. США, що за курсом НБУ складало 138 791 грн

76 коп., та 11 697 грн 01 коп., а всього 150 488 грн 77 коп. При цьому ПАТ «КБ «ПриватБанк» в уточненій редакції позовної заяви зазначено складові вказаної заборгованості, а саме: 5 888,77 дол. США - заборгованість за кредитом; 710,77 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 147,75 дол. США - заборгованість по винагороді за резервування ресурсів (комісії) за користування кредитом; 208,69 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що за курсом НБУ становило 4 292 грн 76 коп., а також штраф (фіксована частина) - 250 грн.

Відповідно до ст. 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04 грудня 2007 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 20 серпня 2008 року є невід'ємною частиною договору, передбачає погоджену сторонами зміну умов основного зобов'язання та не може вважатись окремим кредитним договором.

Водночас, стягуючи з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 6 747,29 дол. США, що складається з 5 888,77 дол. США заборгованості за кредитом, 710,77 дол. США заборгованості по процентам, 147,75 дол. США винагороди за резервування ресурсів за користування кредитом, а також 4 292 грн 76 коп. пені, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 7 154 грн 25 коп. штрафу (процентна складова), суд апеляційної інстанції не перевірив розміру позовних вимог, з урахуванням поданих уточнень у вересні 2015 року (т. 1, а.с. 178-180), зокрема відсутності у вимогах ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх складових частин вказаної заборгованості, а також стягнення заборгованості у валюті.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі

№6-2003цс15).

Беручи до уваги зазначене, суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» не визначився з характером спірних правовідносин, не перевірив розрахунку заборгованості та наявності підстав для стягнення пені та штрафів, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Водночас, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій правильно виходили з їх недоведеності.

Судами попередніх інстанцій при вирішенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними додаткових угод до договору про іпотечний кредит та до кредитного договору, здійснення перерахунку сплачених коштів, встановлено, що крім договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня 2007 року та додаткової угоди до нього від 20 серпня 2008 року, між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір

№ CNR0G3 від 04 грудня 2007 року, до якого також було внесено зміни щодо валюти кредиту за заявою ОСОБА_3 від 20 серпня

2008 року, шляхом укладення додаткової угоди.

Згідно п. 8.1 додаткової угоди від 20 серпня 2008 року до кредитного договору № CNR0G3, передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок

№ НОМЕР_3 на строк з 20 серпня 2008 року по 05 грудня 2017 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 2 076,40 дол. США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 договору.

Зі змісту укладених додаткових угод від 20 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит №CNR0G3 від 04 грудня

2007 року, а також до кредитного договору №CNR0G3 від

04 грудня 2007 року, вбачається, що сторонами погоджені всі умови змінених кредитних зобов'язань, в тому числі «Графік погашення кредиту», який відповідно до п. 8.9 додаткових угод є невід'ємним додатком до договору. При цьому судами встановлено, що зміни до договору про іпотечний кредит № CNR0G3 від 04 грудня 2007 року та кредитного договору

№ CNR0G3 від 04 грудня 2007 року ініціювала саме

ОСОБА_3, яка певний час виконувала умови оспорюваних додаткових договорів.

Доказів укладення додаткових договорів від 20 серпня 2008 року під тиском працівників ПАТ «КБ «ПриватБанк» судами попередніх інстанцій не надано.

Згідно з ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, надали оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічного позову не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до договору про іпотечний кредит та до кредитного договору, здійснення перерахунку сплачених коштів ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для їх скасування в цій частині немає. При цьому, апеляційний суд при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» неповно встановив фактичні обставини у справі, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 344-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня

2016 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до договору про іпотечний кредит та кредитного договору, здійснення перерахунку сплачених коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович