АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4867/17
Справа №619/955/17 Головуючий І-ої інстанції - Болибок Є.А.
Категорія: виконавчий напис нотаріуса Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Швецової Л.А.,

суддів: - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 червня 2017 рокупо цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівні, треті особи: головний державний виконавець Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі за текстом - ПАТ КБ «Надра», відповідач), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в обґрунтування якого зазначав, що 27.07.2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» був укладений кредитний договір №6/4/2006/840-К/1002, за яким останній надав ОСОБА_3 кредит на придбання автомобілю Skoda Super B, 2006 року випуску у сумі 24670,00 доларів США, зі строком повернення до 20.06.2012 року та сплатою 9% річних за користування кредитом.

Також 27.07.2006 року між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договори поруки (№6/4/2006/840-П/1003), за якими останні поручились перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №6/4/2006/840-К/1002.

Крім того, 27.07.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір застави №6/4/2006/980-З/1004, за яким ОСОБА_3 передав у заставу ВАТ КБ «Надра» вищезазначений автомобіль.

28.03.2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис за №119, яким звернуто стягнення на вказаний предмет застави - автомобіль Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольняються вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі - 1363650,99 гривень, а також стягнуто витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривень. Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, пов'язаних в чиненням виконавчого напису нотаріусу стягнуто 1365350,99 гривень.

Позивач просив визнати вказаний виконавчий напис недійсним та таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що його було вчинено з порушенням вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який не передбачав звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості та трирічного строку з моменту виникнення права відповідної вимоги кредитора.

Рішенням Дергачівського районного суду м.Харкова від 13 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано виконавчий напис від 28 березня 2014 року, зареєстрований в реєстрі №1196, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., таким, що не підлягає виконанню. В іншійчастині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суду першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини виникли в момент укладення кредитного договору та договору застави, а не в момент вчинення виконавчого напису - 28 березня 2014 року, тобто, коли до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було внесено зміни, які передбачали можливість звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В судове засідання суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 не з'явився, належним чином повідомлений,с удова колегія вважає можливим розглядати справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено, а тому оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, виходячи з такого.

Судовим розглядом встановлено, що 27.07.2006 р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №6/4/2006/840-К/1002, за яким банком було надано ОСОБА_3 кредит на придбання автомобілю Skoda Super B, 2006 року випуску, чорного кольору, заводський номер K.НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 24670,00 доларів США, зі строком повернення до 20.06.2012 року та зі сплатою 9% річних за користування кредитом.

27.07.2006 року між ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договори поруки (№6/4/2006/840-П/1003), за якими останні поручились перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №6/4/2006/840-К/1002.

Також, 27.07.2006 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір застави №6/4/2006/980-З/1004, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею М.Л., за яким ОСОБА_3 передав у заставу ВАТ КБ «Надра» вищезазначений автомобіль (предмет застави).

28.03.2014 р. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис за №119, яким запропонувала звернути стягнення на вказаний предмет застави - автомобіль Skoda Super B, реєстраційний номер НОМЕР_1, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі: основний борг - 19496,21 доларів США; сума заборгованості по відсоткам - 10094,35 доларів США; комісія - 43860,30 гривень; пеня - 979008,30 гривень; штраф - 19718,73 гривень; що всього становить у гривневому еквіваленті 1363650,99 гривень, а також витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 гривень. Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, пов'язаних в чиненням виконавчого напису нотаріусу - 1365350,99 гривень.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

У статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Отже, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

На момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору та договору застави (27 липня 2006 року) у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною виконавчий напис за №119 не може підлягати виконанню.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 09.07.2014 року (справа №6-89цс14).

Доводи апелянта про те, що спірні правовідносини виникли не в момент укладення кредитного договору та договору застави, а в момент вчинення виконавчого напису - 28 березня 2014 року, тобто, коли до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було внесено зміни, які передбачали можливість звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними та відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України)

Враховуючи встановленні по справі обставини, спірні правовідносини, що випливають з забезпечувального зобов'язання, яке має похідний характер від основного - кредитного, виникли в момент укладення кредитного договору №6/4/2006/840-К/1002 та договору застави №6/4/2006/980-З/1004, тобто 27.06.2006 року.

Отже, твердження апелянта про те, що спірні правовідносини виникли в момент вчинення виконавчого напису є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Колегія суддів також погоджується з доводами позивача, що спірний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості, на погашення якої може бути вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Так, апеляційним розглядом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.11.2011 року по справі №2024/2-1960/11 було задоволено позов ПАТ «Комерційний банк «Надра». Суд вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором №6/4/2006/840-К/1002 від 27.06.2006 року у розмірі 610302,37 грн.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису 28 березня 2014 року в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує доводи ПАТ «Комерційний банк «Надра» про безспірність відповідної заборгованості.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15.

При цьому необхідно відзначити, що сума стягнута за вказаним рішенням суду - 610 302,37 грн. відмінна від суми заборгованості, на погашення якої вчинено виконавчий напис - 1 363 650,99 грн., що також свідчить про не безспірність вимог відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: