Справа № 654/1575/17
Провадження № 2/654/780/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2017 м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Охтень А.А.,

при секретарі Шешеня М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голопристанського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовом громадянки України ОСОБА_1 до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ентоні про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2013 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спору майнового характеру між ними також немає. Позивач зазначає, що сімейне життя з чоловіком не склалося. Поступово відповідач перестав дбати про сімю внаслідок чого між подружжям стали погіршуватись відносини. У 2015 році ОСОБА_3 поїхав у невідомому напрямку та до теперішнього часу жодних спроб відновити сімейні стосунки не вжив, життям дружини не переймається, що свідчить про його незацікавленість у збереженні шлюбу. Розірвати шлюб через відділ реєстрації актів цивільного стану не має змоги, оскільки місце проживання відповідача на теперішній час невідомо, а тому подання спільної заяви є неможливим. Таким чином позивач вважає, що примирення сімї неможливе, а тому просить розірвати їхній шлюб, оскільки подальше його збереження суперечить її інтересам. Прізвище змінювати не бажає.

В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (шляхом оголошення в пресі).

За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 19 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні було зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ентоні та громадянкою України ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 085696.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Відповідно до довідки виданої Геройською сільською радою Голопристанського району Херсонської області від 12.06.2017р. №259, ОСОБА_3 Ентоні до 2015 року проживав на території с. Геройське по вул. Михасько, 6, разом зі своєю дружиною ОСОБА_1. На теперішній час місце проживання та перебування відповідача невідомо.

Згідно ст. 414 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-754/0/4-13 "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" визначення підсудності справ з іноземним елементом залежить від категорії спору. При вирішенні питання про підсудність справ судам України також мають враховуватися вимоги загальної, альтернативної, договірної, виключної підсудності.

Справи про визнання шлюбу недійсним, про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, які проживають за межами України, підсудні судам України (статті 63, 64 Закону України "Про міжнародне приватне право).

Суди розглядають спори за позовами громадян України до осіб, які проживають за кордоном, за правилами альтернативної підсудності, передбаченої статтею 110 ЦПК, а також виключної підсудності, передбаченої статтею 114 ЦПК та статтею 77 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до ч.10 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Крім цього в п.5 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може предявлятися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування (ч. 10 ст. 110 ЦПК), а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них (ч. 2 ст. 110 ЦПК).

У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК.

Таким чином, враховуючи, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_3 є с. Геройське, розташоване на території Голопристанського району то дана справа підсудна Голопристанському районному суду Херсонської області.

Статтею 9 Основного Закону України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1, 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи те, що між Україною та Сполученим Королівством Великої ОСОБА_2 та Північної Ірландії не укладено двостороннього договору про правові відносини і правову допомогу у цивільних справах, суд при вирішенні спору керується наступними нормами матеріального права.

Відповідно до п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначення, право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом, є правом учасників правовідносин (вибір права). Автономією волі є принцип, згідно з яким учасники правовідносин з іноземним елементом можуть здійснити вибір права, що підлягає застосовуванню до відповідних правовідносин. Правовою кваліфікацією є визначення права, що підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Так, відповідно до ч. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Визначене згідно з частиною першою цієї статті право, як виняток, не застосовується, якщо за всіма обставинами правовідносини мають незначний зв'язок з визначеним правом і мають більш тісний зв'язок з іншим правом. Це положення не застосовується, якщо сторони (сторона) здійснили вибір права відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

При визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом (ст. 7 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Статтею 56 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним (ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Положеннями ст. 61 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Таким чином, виходячи з вищевикладених положень закону, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин норми Сімейного кодексу України, на які посилається позивач.

Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За вищевикладених обставин справи, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки сімя фактично розпалася, сторони тривалий час разом не проживають (з 2015 року), спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не повязані, будь-які ознаки сімї між ними відсутні, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, так як вона не бажає підтримувати з відповідачем шлюбні відносини та знайти спільну мову в сімейних питаннях.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 4 5, 7, 56, 60, 61, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 109-112, 113 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 3, 10, 60, 209, 212, 214-215, 218, 224-226, 410, 414 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Шлюб між громадянкою України ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 Ентоні, зареєстрований 13.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 241 р о з і р в а т и.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку через Голопристанський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_5