АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

06 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа: Національний банк України про розірвання договору, припинення дій та стягнення суми, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Беседіна Владислава Івановича на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 28 квітня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати договір банківського рахунку в банківських металах №11725-85520 від 24.09.2014 року, укладений 24 вересня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі- ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), зобов'язати відповідача припинити дії, які порушують його права, закрити поточний рахунок у банківських металах, видати залишок банківських металів зливками тих же номіналів, у яких банківські метали були внесені на рахунок, а також стягнути з відповідача 6,029296 тройських унцій золота пені в еквіваленті, що становить 141 057,88 грн. за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 вересня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського рахунка в банківських металах №11725 - 85520.

03 липня 2015 року він повідомив відповідача про розірвання зазначеного договору та видачу йому банківських металів, проте у задоволенні вказаної заяви йому було відмовлено.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, позов задоволено.

Розірвано договір банківського рахунка в банківських металах №11725-85520 від 24.09.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Зобов'язано ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» закрити поточний рахунок в банківських металах №11725-85520 від 24.09.2014 року та видати ОСОБА_1 залишок банківських металів із зазначеного рахунку зливками тих же номіналів, у яких банківські метали були внесені на рахунок, а саме: 102 зливки золота по 100 грам; 2 зливки по 50 грам; 2 зливки по 2,5 грам, загальною вагою 331,28 тройських унцій.

Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 141 057, 88 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування ухваленого по справі рішення в частині стягнення пені судом касаційної інстанції слугувало неврахування судом правової позиції Верховного Суду України у справі №6-37цс16 від 11 травня 2016 р., а також те, що судом не було перевірено обставин дотримання позивачем вимог п. 5.5, 5.6 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 06.08.2003 №325.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в частині задоволення позову про стягнення пені обґрунтовані тим, що судом першої інстанції помилково застосовано п.6.4 договору банківського рахунка в банківських металах, оскільки позивач не надав до банку відповідного розпорядження-заяви про видачу банківських металів ( п.5.5 розділу V Положення «Про здійснення операцій з банківськими металами»)для здійснення банком відповідних завершальних операцій за рахунком.

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Липська Н.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині скасування рішення суду про задоволення позову про стягнення пені підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» було укладено договір банківського рахунка в банківських металах №11725-85520, у рамках якого банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок у банківських металах НОМЕР_1, за яким проводить операції, визначені положеннями чинного законодавства та внутрішніми правилами банку, а також надає інші послуги, а клієнт зобов'язується оплачувати банківські послуги на умовах, визначених договором.

Згідно з платіжним дорученням від 30.09.2014 року було здійснено перерахування банківського вкладу у золотих зливках (102 золотих зливки по 10 грам, 2 золотих зливка по 50 грам, 2 золотих зливки по 2,5 грам) із рахунку клієнта НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» у м. Києві, відкритий на ім'я ОСОБА_1

03 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій повідомив про розірвання договору та просив закрити поточний рахунок НОМЕР_1 і видати йому банківські метали у межах наявного залишку.

28 липня 2015 року на адресу позивача від відповідача надійшов лист №153-04/9, згідно з яким для здійснення завершальних операцій за рахунком позивач мав би надати відповідачу відповідні розпорядження та оплатити банківські послуги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 141 057 грн 88 коп. за несвоєчасне одержання клієнтом замовлених банківських металів, суд першої інстанції виходив з положень п. 6.4 укладеного договору та доведеності вини банку у простроченні одержання позивачем замовлених банківських металів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 6.4 договору банківського рахунка в банківських металах №11725-85520 від 24 вересня 2014 р. за несвоєчасне одержання клієнтом замовлених банківських металів з вини банку або з вини клієнта, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,02% від замовлених банківських металів за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Однак, пунктом 10 постанови Правління НБУ "Про врегулювання ситуації н а грошово-кредитному та валютному ринках України" від 03 червня 2015 року № 354 передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкоматів межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління НБУ, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії банку як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-37 цс16 від 11 травня 2016 року.

З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на наявність вини відповідача у несвоєчасній видачі позивачу банківських металів, з огляду на встановленні обмеження щодо такої видачі, є необґрунтованим.

Крім цього, відповідно до п.2.2 договору банківського рахунка в банківських металах №11725-85520 від 24 вересня 2014 р. клієнт зобов'язаний: виконувати вимоги чинного законодавства України та внутрішніх правил Банку з питань проведення операцій з банківськими металами ( п.п. 2.2.1); дотримуватися типових форм документів, наданих Банком, при здійсненні операцій з банківськими металами за рахунком (п.п.2.2.2); у разі необхідності отримання з рахунка банківських металів з фізичною поставкою, надавати в Банк відповідну заявку на отримання банківських металів не менш ніж за 5 (п'ять) банківських днів до передбачуваної дати одержання банківських металів ( п.п. 2.2.4).

Відповідно до п. 5.5, 5.6 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 06.08.2003 №325 (у редакції постанови Правління НБУ 30.12.2011 №497), приймання (видача) банківських металів з металевих рахунків клієнтів здійснюється за заявою про приймання (видачу) банківських металів (додаток 1). Заяви про приймання (видачу) банківських металів та квитанції до них мають бути належним чином оформлені згідно з поясненням щодо заповнення реквізитів заяв про приймання (видачу) банківських металів ( додаток 2).

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з заявою про видачу банківських металів, яка б відповідала вимогам, встановленим вказаним Положенням.

Позивачем також не надано суд доказів, які б свідчили про відмову відповідача у видачі йому типових форм документів, необхідних для отримання банківських металів.

З огляду на допущене судом першої інтонації порушення норм матеріального та процесуального права ухвалене ним судове рішення у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені не може вважатись законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим відповідно до ст. 309 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - БеседінаВладислава Івановича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 28 квітня 2016 року в частині задоволення позову про стягнення пені скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа: Національний банк України в частині стягнення пені в сумі 141 057 грн 88 коп. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №752/16657/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/7502/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.