АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/4832/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бугера О.В.
Провадження № 22-ц/790/3002/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Управління реєстрації Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» № 46, про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що він не заперечує проти того, щоб позивач проживала в квартирі із дітьми та не заперечує проти участі дітей в приватизації квартири, але категорично не згоден із тим, що позивач має право на користування квартирою. Зазначає, що він сам сплачує усі комунальні послуги та підтримує квартиру, а позивачка проживає в спірній квартирі, однак комунальні послуги не сплачує. Також позивачка не надано доказів про те, що вона не може реалізувати свої права на оформлення пенсії на дітей у звязку із тим, що не має реєстрації. Посилається на те, що судом не перевірено достовірність інформації про те, що спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача, оскільки вона зареєстрована в будинку матері у Вінницькій області.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимим доказами і наявні підстави для визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ордеру №37783 від 16.10.1974 року квартира, що розташована за адресою м. Харків проспект Орджонікідзе, 31/38 була видана ОСОБА_4, сімя якої складається з 3 чоловік (а.с.115).

Рішенням ВК Орджонікідзевської районної ради народних депутатів №97/26 від 04.03.1986 року у звязку із смертю ОСОБА_4 було відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_3 на родину у складі пяти осіб (а.с.114).

ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_6 одружились 09 листопада 2002 року. Їх шлюб було зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1395 /а.с.6/. У шлюбі народились діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження /а.с.7,8/.

07 березня 2016 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.03.2016 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання. /а.с.10/.

ОСОБА_9 померла 05.05.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.05.2015 року (а.с.122), та ОСОБА_10 помер 13.06.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 15.06.2015 року (а.с.120), які містяться в матеріалах справи.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 233 від 13.04.2016 року наймачем квартири АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_1, що підтверджується копією рішення, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до листа першого заступника начальника Індустріального ВП ГУНП України в Харківській області від 16.05.2016 року будь-яких заяв про наявність перешкод в користуванні квартирою, щодо незаконності проживання в квартирі ОСОБА_3 до Індустріального ВП ГУНП України в Харківській області в період з 01.01.2002 року по 16.05.2016 року не надходило.

Як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» позивач у справі була взята на облік в відділенні «Жіночої консультації» поліклініки 01.04.2011 року, адреса мешкання була зазначена АДРЕСА_2 /а.с.13/.

Неповнолітні діти позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають під наглядом медичних працівників КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» з народження, за адресою АДРЕСА_3 /а.с.14/.

В квартирі станом на 11.2015 року були зареєстровані ОСОБА_3, на імя якої було відкрито особовий рахунок, її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а також онуки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 /а.с.22/.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 вселилася у спірне житло у 2002 році, як дружина ОСОБА_5, який доводився сином наймачу та був зареєстрований у квартирі. ОСОБА_3 з 2002 року постійно проживає у спірній квартирі разом із своїми неповнолітніми дітьми, які там зареєстровані.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному-жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

ОСОБА_1 наполягає, що він не надав згоду на вселення відповідачки у спірну квартиру.

Між тим, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Отже відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України і ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та справедливого висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права користування спірною квартирою, при цьому врахував тривалість її проживання в спірній квартирі, яка становить 15 років, той факт, що вона вселилась у квартиру, як член сім*ї її мешканців, ті обставини, що разом із ОСОБА_3 у спірному житлі зареєстровані та постійно проживають її неповнолітні діти, що відповідно до своїх майнових можливостей, ОСОБА_3 несе витрати на утримання житла, що було встановлено в судовому засіданні оглядом квитанцій по сплаті комунальних платежів.

Доказів того, що ОСОБА_1 або інші зареєстровані мешканці квартири порушували питання про виселення ОСОБА_3 або заперечували проти її користування спірним житлом матеріали справи не містять, хоча ОСОБА_1 було відомо про факт її вселення та проживання. Зазначене свідчить про його згоду на вселення та проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі.

ОСОБА_3 іншого житла не має, з 2016 року та на цей час формально зареєстрована за іншою адресою, за якою ніколи не проживала. Зазначене відповідачем не спростовано.

За таких обставин, підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_11