Номер справи 623/1103/17
Номер провадження 2/623/780/2017
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Одарюка М.П.

при секретарі: Костенко В.В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 квітня 2014 року вона позичила ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які остання зобовязалась повернути 16 червня 2014 року зі сплатою 10% щомісячно, про що ОСОБА_4 складала відповідну розписку.

Посилаючись на те, що відповідачка її вимоги про повернення боргу не виконала, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 на її користь з урахуванням уточнених позовних вимог основний борг у сумі 1165 доларів США, що в еквіваленті (довідка ПриватБанку 1 дол. США складає 26,70 грн.) складає 31105,50 грн та три проценти річних від простроченої суми , які становлять 4086,94 грн.

Представник відповідача, ОСОБА_5, позов визнала частково, зазначила, що ОСОБА_4О, повернула позивачці частину боргу за розпискою в сумі 2422,76 доларів США згідно наданих копій розписок та касових чеків грошових переказів, а тому залишок боргу за розпискою складає 577,24 долари США, а сума трьох відсотків річних, яку визнає ОСОБА_4, становить 109,42 долари США, яка в еквіваленті (109,42х25,695711) становить 2811,62 грн. В іншій частині позовні вимоги вони не визнають.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної

кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно розписки від 16 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_3 3000 доларів США, які зобовязалася повернути до 16 червня 2014 року з щомісячним відсотком десять (а.с.5).

Отже судом встановлено, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, що не заперечували сторони.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підтвердження повернення боргу відповідачка надала копії розписок та копії касових чеків ( а.с.25-31).

Статтею 534 ЦК України встановлено у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на корті вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, надані відповідачкою копії розписок та касових чеків на підтвердження погашення заборгованості ( а.с.25-31) та черговості погашення вимоги кредитора у разі недостатності грошових коштів основа сума боргу за розпискою від 16 квітня 2014 року становить 2960 доларів США.

Згідно курсу Національного Банку України, станом на 19 листопада 2017 року 100 доларів США дорівнює 26,42 грн.

Таким чином заборгованість за договором позики від 16 квітня 2014 року складає 30779,30 грн. ( 1165 доларів США х26,42).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2129цс16.

Загальними засадами цивільного законодавства, відповідно до ст.3 ЦК України є:

1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;

2)неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;

3) свобода договору;

4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;

5) судовий захист цивільного права та інтересу;

6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містять у ст.1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року що передбачають гарантії фізичних і юридичних осіб на мирне володіння майном.

З урахуванням основної суми боргу за розпискою 2960 доларів США три відсотки річних від простроченої суми грошового зобовязання складають 316,81 долар США, що згідно курсу Національного Банку України, станом на 19 листопада 2017 року (100 доларів США дорівнює 26,42 грн) становить 8370,12 грн. Позивачка просить стягнути з відповідачки три проценти річних за невиконання грошового зобовязання в сумі 4086,94 грн.

Оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми основного боргу за розпискою 1165 доларів США, що складає 30779,30 грн. ( 1165 доларів США х26,42) та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в сумі 4086,94 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу - 1165 дол. США, що є еквівалентом (згідно курсу НБУ від 19.10.2017 року 1 дол. США 26,42 грн.) 30779,3 грн., 3% річних в сумі 4086,94 грн. та судовий збір в сумі 699,42 грн, а всього 35565,66 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М. П. Одарюк