Номер провадження 2/754/2362/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шевчука О.П.

при секретарі - Базік А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат з розрахунку на дату виплати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2.

Смерть настала внаслідок раку сечового міхура, діагноз встановлений у листопаді 2013 року.

Через хворобу та необхідність постійного лікування ОСОБА_2 звільнився з роботи з наміром оформити пенсію за вислугою років та зосередити всі сили на лікуванні.

Оскільки чоловік позивача з 01.08.1984 року по 23.11.2013 року працював лікарем, вони вважали, що він має право на пенсію за вислугою років.

Через недостатність коштів на лікування ОСОБА_2 в червні 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років.

На своє звернення ОСОБА_2 отримав відмову в призначенні пенсії.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 року, позовні вимоги чоловіка позивача задоволено - визнано протиправним розпорядження УПФУ у Дніпровському районі м. Києва про відмову в призначенні йому пенсії за вислугою років та зобов'язано відповідача призначити пенсію за вислугою років з 02.07.2014 року.

Позивач зазначає, що своїми протиправними діями відповідач фактично позбавив її чоловіка джерел існування, необхідність відстоювати свої права на отримання пенсії в судах і неможливість отримати належне лікування призвело до незворотних змін у стані здоров'я її чоловіка.

Позивач та її чоловік не приховували причину звернення за призначенням пенсії, працівники УПФУ усвідомлювали наслідки відмови у призначенні пенсії та навмисно позбавив чоловіка пенсії, вважаючи, що онкохвора людина не буде відстроювати своє право на пенсію в суді, а якщо помре, то і пенсію взагалі не потрібно буде платити.

Несправедливість з боку держави, відсутність необхідних коштів на життя та лікування завдали чоловіку позивача великих душевних страждань, він відчував себе зрадженим державою, приниженим, постійно перебував у стані нервової напруги.

Будучи тяжкохворим, ОСОБА_2 був змушений між медичними процедурами, курсами лікування, відвідувати судові засідання, витрачати кошти на захист своїх порушених прав в суді, домагатися того, що йому належало за законом.

Позивач постійно супроводжувала чоловіка на засіданнях, багато обговорювали цю ситуацію вдома, хвилювання та переживання, яких зазнав чоловік позивача, не проходили повз неї.

Велике емоційне напруження, якого зазнала позивач, переросло в депресивний стан, душевні страждання і до сьогодні поглиблюються думкою, що чоловік міг би жити, якби відповідач чесно виконав свою роботу.

Посилаючись на викладене та норми законодавства, ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених вище підстав, просять суд його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що вини відповідача в хворобі та смерті ОСОБА_2 не має та відсутній причинно - наслідковий зв'язок між смертю чоловіка позивача та діями УПФУ.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне.

ОСОБА_2 - чоловік позивача в справі з 2013 року хворів на рак січового міхура (а.с. 9 - 10).

За станом здоров'я та необхідністю лікування 23.11.2013 року ОСОБА_2 звільнився з роботи за власним бажанням (а.с. 23).

02.07.2014 року чоловік позивача звернувся до УПФУ у Дніпровському районі міста Києва з заявою про призначення пенсії та на своє звернення отримав відмову (а.с. 25).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до УПФУ в Дніпровському районі міста Києва - визнано протиправним розпорядження УПФУ № 857 від 22.08.204 року та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років відповідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.09.2014 року (а.с. 26 - 27, 29 - 30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, причина смерті - рак січового міхура (а.с. 7,8).

Позивач зазначає, що дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії її чоловіку та подальші пов'язані з цим дії, спрямовані за захист в судовому порядку призвели до смерті її чоловіка та завдали їй душевних страждань.

Частиною 1статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 23 зазначеного Кодексу визначає, що Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової

відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен

з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В ході розгляду справи судом встановлено, що чоловіку позивача онкозахворювання діагностовано у листопаді 2013 року, відмова відповідача в призначенні пенсії мала місце 03.12.2014 року, майже через рік після встановлення діагнозу, причиною смерті чоловіка позивач є онкозахворювання.

Зазначені обставини надають підстави для висновку про те, що між діями відповідача та погіршенням стану здоров'я чоловіка позивача відсутній причинно - наслідковий зв'язок.

Крім того, позивачем та його представником не доведено вину УПФУ в смерті чоловіка позивача.

Щодо посилань позивача на погіршення стану здоров'я та депресію як на підставу відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

В обґрунтування зазначеного позивач надала суду медичні довідки про стан її здоров'я, а саме - захворювання на бронхіальну астму, датовані 2015 роком, та встановлення їй групи інвалідності з 28.09.2016 року (а.с. 31, 32, 37,38).

Доказів того, що зазначена хвороба виникла в зв'язку з протиправними діями відповідача суду не надано, як і не надано доказів погіршення стану її здоров'я.

Позивачем також в підтвердження своїх вимог надано суду Виписку з медичної картки ТМО «Психіатрія» в м. Києві, відповідно якої в ОСОБА_1 діагностовано помірний депресивний психоз, причиною якого є смерть чоловіка від онкозахворювання (а.с. 33).

З зазначеного документу вбачається, що депресивний психоз в позивача виник внаслідок страждань, пов'язаних із смертю чоловіка, а не в наслідок дій відповідача.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що причинно - наслідковий зв'язок між діями відповідача, смертю чоловіка позивача та спричинення внаслідок цього моральних страждань позивачу не встановлений, а тому вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя