У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання неправомірним рішення Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 09 вересня 1999 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи та остаточно просила:

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області анулювати виданий без юридичних документів на землю і без відома і згоди її, як суміжної сусідки, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрований 05 травня 2010 року за № 10:814:00111, загальною площею 0,2431 га, виданий ОСОБА_5, по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1;

- визнати неправомірним (прийнятим без будь-яких документів) рішення Джуринської сільської ради від 09 вересня 1999 року про вилучення з отриманої у спадок за рішенням суду земельної ділянки ОСОБА_6 0,08 га землі на користь ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2431 га по АДРЕСА_3 по сусідству з її домоволодінням по АДРЕСА_2, яке вона успадкувала від своєї матері ОСОБА_7 Спадковий будинок і земельна ділянка, які були у користуванні ОСОБА_7, розподілені між нею і її сестрою ОСОБА_6 за рішенням суду, проте у 1999 році нібито за заявою ОСОБА_6 частину земельної ділянки площею 0,08 га рішенням Джуринської сільської ради від 09 вересня 1999 року передано ОСОБА_5

Посилаючись на те, що в подальшому захопивши не лише частину земельної ділянки ОСОБА_6, а й частину її земельної ділянки площею 0,10 га, ОСОБА_5 отримала вищевказаний державний акт й поставила ворота, що перешкоджають позивачу у використанні її земельної ділянки, а тому ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, та виходили із недоведеності позивачем того факту, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2431 га, виданий ОСОБА_5, порушує будь-які права чи інтереси позивача ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 0,26 га, яка була передана їй у користування; при цьому судами не встановлено порушення спадкових прав позивача після смерті її сестри ОСОБА_6, а також неправомірності рішення Джуринської сільської ради від 09 вересня 1999 року, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності заяви ОСОБА_6 про вилучення земельної ділянки в кількості 0,08 га із земельної ділянки, що прилягає до домогосподарства по вул. Залізнодорожній, на користь племінниці ОСОБА_5, спростовуються матеріалами справи (а. с. 42).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О.Писана

О.В.Попович