РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/600/17

04 липня 2017 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Здибель І.О.

за участю:

позивача - не з'явився

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області цивільну справу №564/600/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до боргової розписки, відповідач отримала позику в розмірі 8000 грн. 27.03.2014 р., яку зобовязалася повернути за місяць, тобто до 27.04.2014 р. Відповідач своєчасно не виконала своє грошове зобов'язання за договором позики та не повернула суму позики. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за договором позики, відповідач має заборгованість у сумі 8000 грн. Також на підставі ст.625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 27.03.2014 р. по 23.03.2017 р. в сумі 718,00 грн., а також інфляційні за період з 27.03.2014 р. по 23.03.2017 р. в сумі 8259,07 грн.

У судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Пояснили, що відповідачка неодноразово брала в борг у позивача різні суми грошових коштів, останній раз 8000 грн. 27.03.2017 р. Проте, незважаючи на вимоги позивача, висловлені в усній формі, вказану суму коштів не повернула. Позивач визнає, що влітку 2016 року отримав від відповідачки 200 грн., однак не у повернення суми боргу, а на витрати, повязані із неодноразовим розшуком відповідачки з метою повернення позичених грошових коштів.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Зазначили, що відповідачка частково повертала позивачу грошові кошти та проценти за користування коштами із розрахунку 15 гривень на день. Однак, повернення коштів сторонами не фіксувалося належним чином. Відповідач зазначила, що станом на день розгляду справи сума боргу є значно меншою, ніж заявлена позивачем. Точних розрахунків не навела. Просить суд врахувати наявність на утриманні малолітніх дітей та інші обставини, які підтверджують скрутне матеріальне становище відповідача.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 повідомила суду, що на прохання своєї матері повертала позивачу 1000 грн. Зазначила, що це було влітку 2014 року, точний час назвати не може. Що це були за кошти сказати не може.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, показання свідка та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно розписки від 27.03.2014 року ОСОБА_4 взяла в позику у ОСОБА_3 8000 гривень та зобов'язувалась їх повернути 27 квітня 2014 року. Під заставу надала Державний акт на земельну ділянку площею 3,27 га та доручення, що підтверджує право власності на ділянку /а.с. 9/. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Всупереч умовам договору позики та наведеним нормам закону відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала та грошові кошти позивачу не повернула.

Доказів на спростування заявлених позивачем вимог, як передбачено ст.10, 60 ЦПК України, відповідач суду не подав. Матеріали справи також не містять підтвердження повернення відповідачем коштів за договором позики у визначений строк.

При цьому суд не приймає до уваги показання свідка про повернення позивачу на прохання відповідача грошових коштів в сумі 1000 грн. влітку 2014 року, оскільки, як встановлено судом, між позивачем та відповідачем протягом тривалого часу, існували правовідносини позики, а доказів того, що зазначена свідком 1000 грн. була передана на виконання договору позики згідно розписки від 27.03.2014 р. відповідачем не надано. Позивач з приводу даного факту пояснив, що вказана сума була поверненням раніше існуючого боргу, який виник до 27.03.2014 р.

Також, суд враховує, що грошові кошти в сумі 200 грн., які відповідачка надала позивачу влітку 2016 року, за своєю природою не були поверненням боргу.

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду основна заборгованість відповідача за договором позики становить 8000 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Тому позовна вимога в частині стягнення 8000 грн. основного боргу є підставною та підлягає до задоволення.

Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 27.03.2014 р. по 23.03.2017 р. в сумі 718,00 грн., а також інфляційні за період з 27.03.2014 р. по 23.03.2017 р. в сумі 8259,07 грн.

Суд, перевіривши поданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних встановив, що позивачем невірно обрано період, за який підлягають стягненню з відповідача заявлені платежі.

Так, у розписці про отримання позики зазначено строк, у який позичальник зобовязується повернути грошові кошти 27.04.2014 р.

Згідно приписів ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Оскільки 27 квітня 2014 року припало на неділю вихідний день, то останнім днем виконання боржником зобовязання за договором позики є 28.04.2014 року.

Позивач звернувся з позовом 24.03.2017 р. Таким чином, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача три проценти річних за період з 29.04.2014 р. по 23.03.2017 р. Також, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з травня 2014 року (оскільки строк виконання зобовязання настав після 15-го числа відповідного місяця) по березень 2017 року (оскільки звернення з позовом відбулося після 15-го числа відповідного місяця). Суд провів власний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних та встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково, а саме: підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 7712,77 грн. інфляційних за період з травня 2014 року по березень 2017 року, 696,33 грн. - три проценти річних за період з 29.04.2014 р. по 23.03.2017 р.

Суд звертає увагу на скрутне матеріальне становище відповідача, однак враховує, що статтею 616 ЦК України визначено право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Нарахування, які проводяться згідно приписів ч.2 ст.625 ЦК України, не є збитками чи неустойкою, а є законодавчо встановленим способом захисту кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок тривалого невиконання боржником грошового зобовязання. Таким чином, відсутні визначені законом підстави для зменшення відповідних нарахувань.

Суд також не вбачає підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як було зазначено вище, останнім днем виконання боржником зобовязання за договором позики є 28.04.2014 року. Позивач звернувся з позовом 24.03.2017 року, тобто в межах законодавчо встановленого трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 640 грн. судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією /а.с.1/. Таким чином, витрати по сплаті судового збору в сумі 618,59 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 57, 62, 88, 118, 119, 212, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації с.Маща Костопільського району Рівненської області, вул.Центральна 31) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МЮ №365538 виданий 20.05.2014 року Костопільським РС УДМС України в Рівненській області) 16409 /шістнадцять тисяч чотириста дев'ять/ грн. 10 коп. заборгованості за договором позики, з яких 8000 грн. - основна заборгованість, 7712,77 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 696,33 грн. - три проценти річних.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації с.Маща Костопільського району Рівненської області, вул.Центральна 31) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МЮ №365538 виданий 20.05.2014 року Костопільським РС УДМС України в Рівненській області) 618 /шістсот вісімнадцять/ грн. 59 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6