Справа № 466/2062/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/4084/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог відділу Держгеокадастру в м.Львові про визнання незаконним і скасування рішення Брюховицької селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено у звязку з його безпідставністю.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця». В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд дійшов помилкового припущення, що наявність тільки проектної документації не є достатнім доказом та правовою підставою користування земельною ділянкою позивачем та зокрема в конкретних межах. Ухвалюючи рішення, суд залишив поза увагою доводи позивача щодо законодавства, яке діяло на момент виникнення у 1962 році права Залізниці на землі смуги відведення в адімністративних межах Брюховицької селищної ради, відповідно до якого вимоги щодо виготоволення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі. Стверджує, що право Залізниці на спірну земельну ділянку підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які суд помилково не взяв до уваги, а саме Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км+850 м до 11 км+ 106м розробленим проектною організацією у 1962 році, що відповідно до ст.17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудіваною документацією та є основою при наданні у власність земель. На думку апелянта, суд безпідставно не врахував положення ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Наведене свідчить про безпідставність висновку про те, що жодні права залізниці не порушені. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представників відповідача: із сторони Брюховицької селищної ради ОСОБА_4, представників ОСОБА_2: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 17 листопада 1959 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_8 «Про відвод земельної ділянки для індивідуальної забудови спареного будинку по вул. Ак.Бурденка №37» відповідачу ОСОБА_2 та його братові було надано земельну ділянку площею 800 кв.м для індивідуальної забудови. Актом про передачу і зазначення меж ОСОБА_2 і ОСОБА_8 від 10 лютого 1960 року винесено в натурі межі присадибної ділянки. Відповідно до додатку до наказу Міністра комунального господарства УРСР та Міністерства юстиції УРСР від 02 квітня 1955 року № 78/4 П»ятою Львівською ДНК 22 червня 1960 року було зареєстровано договір про передачу ОСОБА_2 виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради депутатів трудящих у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності згідно генерального плану. За надану у користування з 1959 року, а на даний час у власність земельну ділянку ОСОБА_2 сплачує плату за землю, що підтверджується копіями банківських квитанцій.

На виділеній ОСОБА_2 земельній ділянці останнім збудовано житловий будинок, який введено в експлуатацію Актом про закінчення будівництва від 28 серпня 1968 року та в якому він проживає по даний час. Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Львівським МБТІ 13 травня 1970 року.

Згідно ухвали 12 сесії Брюховицької селищної ради народних депутатів від 11 грудня 1992 року «Про зміну назв вулиць в смт.Брюховичі» та рішення виконкому цієї ради №51 від 13 лютого 1997 року «Про впорядкування нумерації будинків та вулиць» житловому будинку відповідача ОСОБА_2 присвоєно номер - вул..Бічна Бурденка,7.

Рішенням Брюховицької селищної ради №83 від 13 липня 2006 року «Про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок громадян в смт.Брюховичі» відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку по вул..Б.Бурденка,7 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Пунктом 1.4 рішення Брюховицької селищної Ради №255 від 21.06.2007 року «Про затвердження технічної документації земельних ділянок та надання їх безоплатно у власність громадян в смт.Брюховичі», який оспорює ПАТ «Українська залізниця» було затверджено технічну документацію для видачі Державного акта на право власності на землю і безоплатно передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 1401 га по вул.. Бурденка,7 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

13 серпня 2008 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 477533, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 01:06:438:00255 кн.01-7.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця зазначає», що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи залізниці щодо законодавства, яке діяло на момент виникнення у 1962 році права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Брюховицької селищної ради, відповідно до якого, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928).

Окрім цього, згідно ст..195 Земельного кодексу УРСР 1922 року (далі ЗК), що діяв на момент виникнення в залізниці прав на спірну ділянку, під земельною реєстрацією розумівся державний запис землекористувань, метою якого було в інтересах загальнодержавного управління землями, а також для потреб різних галузей народного господарства і для огородження прав та інтересів землекористувачів збирати і зберігати в систематичному і наочному вигляді, вірні і своєчасні відомості про правовий і господарський стан всіх землекористувань.

Відповідно до положення «Про землі надані транспорту», затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 ( далі-положення про землі надані транспорту 1933 року) землями , наданими транспорту, визнавались перелічені в ст..4-8 цього положення землі. Відповідно до пункту 4 цього положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об»єктами залізничної інфраструктури.

Положення про землі надані транспорту 1933 року діяло до 1981 року на землях залізничного транспорту УРСР на підставі Закону СРСР від 01.11.1939 року «Про включення Західної України у склад СРСР із возз»єднанням її із УРСР» ( Положення про землі надані транспорту 1933 року втратило чинність згідно п.2 постанови РМ СРСР від 08.01.1981 р. №24 «Про затвердження положення про землі транспорту», а саме на момент побудови даної залізничної колії.

Судом першої інстанції відповідно до ст..212 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) дано належну оцінку зазначеній позиції позивача з приводу спірної земельної ділянки та суд прийшов до вірного висновку, що виділення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 відбулося значно раніше, ніж передача земельної ділянки як смуга залізничного транспорту та побудова залізної колії.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині, що план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км 4 + 850м до км 11 +106 м був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році;

-внутрішній акт від 30.09.2013 року, в якому зазначено, що під час проведення обстеження земель залізниці 30.09.2013 року комісією у складі інженера сектора з управління майновими та земельними ресурсами Львівської дирекції залізничних перевезень, землевпорядника відокремленого підрозділу Львівської дирекції залізничних перевезень, землевпорядника відокремленого підрозділу залізниці «Кам»янка-Бузька дистанція колії» та інженера технічного відділу Львівської дирекції залізничних перевезень встановлено, що на території смт.Брюховичі в смузі відведення залізниці на км 8+ 704 км 8 + 756м з правої сторони за ходом повідомлення, при ширині смуги відведення залізниці 40м на відстані 10 м знаходиться сітчаста огорожа на бетонному фундаменті та на відстані 27,5 м об»єкти нерухомого майна ОСОБА_2;

-повідомлення від 02.10.2013 року № 357/1 ПП «Центр ринкових досліджень» про те, що згідно з доданим викопіюванням з плану геодезичної зйомки смуги відведення Залізниці стало відомо, що складання правовстановлюючих документів на землю, в межах, визначених наданими вихідними даними, на сьогодні є неможливим, оскільки на частині смуги відведення виявлено перетин (накладання) земельної ділянки за кадастровим номером :08:001:0037 загальна площа якої становить 0,1401 га, площа перетинання-0,1385 га;

-платіжні документи про сплату земельного податку за користування землею.

При цьому ПАТ «Львівська залізниця» вважає, що копію вищевказаного плану смуги відведення, який є проектно-технічною документцією, вважає головним доказом того, що права на користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» було порушено. На підтвердження цього надав копії рішень виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 17 січня 1948 року № 52, від 29 березня 1949 року № 374 та від 03 липня 1962 року № 612.

З наведеними вище доводами апелянта колегія суддів не погоджується, вважає, що судом першої інстанції дано належну оцінку доводам апелянта, доводи апелянта у цій частині не спростовують висновків суду.

Згідно інвентарної картки обліку основних засобів форми ОЗ-6 відокремленого підрозділу Кам»янка-Бузька дистанція колії- верхня будова колії Головної колії дільниця Рудно-Підбірці Львівської залізниці була побудована та введена в експлуатацію 01.01.1958 року. Як правові підстави для побудови колії позивачем подані постанови виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 17 січня 1948 року №52 та рішення від 29 березня 1949 року №374. Проте постанова виконкому Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 17 січня 1948 року №52 не може бути підставою для виділення земельної ділянки Львівській залізниці по колії Рудно-Підбірці, оскільки стосується іншої ділянки колії, а саме по Городоцькому та Івано-Франківському районах.

Рішення виконкому ЛОР депутатів трудящих від 29 березня 1949 року №374 також не може бути підставою для виділення земельної ділянки Львівській залізниці по колії Рудно-Підбірці, оскільки стосується іншої ділянки колії, а саме: по Золочівському, Краснянському, Глинянському, Винниківському районах, а також Брюховицькому району в межах сіл Рудно та Водяни.

За названих вище обставин, названі позивачем рішення не стосуються спірної земельної ділянки, а тому суд підставно не взяв їх до уваги.

Щодо рішення виконкому ЛОР депутатів трудящих від 03 липня 1962 року «Про додаткове розширення смуги захисних лісонасаджень Львівської залізниці напрямку Рудно-Підбірці, яким було відведено Львівській залізниці додатково 24,82 га за рахунок орних земель учгоспу Дублянський саме по дільниці Рудно-Підбірці, то із його назви та змісту вбачається, що План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці було розроблено дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році як додатковий проект про додатковий наділ землі. Вище вказане рішення підлягало затвердженню РМ УРСР, однак затверджене не було та 27 жовтня 1962 року було відмінене рішенням виконкому ЛОР депутатів трудящих за № 1001 «Про відведення земельних ділянок для виробничих потреб організацій області».

Отже, колія Рудно-Підбірці Львівської залізниці на території смт. Брюховичі в смузі відведення залізниці на проміжку км 8+ 704 км- км 8 +756 м була побудована та введена в експлуатацію згідно іншого Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого до 01.01.1958 року і відповідно меншої площі на 24, 82 га. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження того, згідно якої саме документації Львівська залізниця в даний час користується земельною ділянкою на території смт.Брюховичі, представником позивача суду не надано.

Внутрішній акт комісії від 30.09.2013 року судом першої інстанції підставно не взято до уваги, оскільки складений без участі відповідачів, а отже є одностороннім.

Щодо листа ПП «Центр ринкових досліджень» від 02.10.2013 року № 357/1, на який посилається позивач, має відношення лише до майбутнього проектування плану смуги відводу земельної ділянки для Львівської залізниці. Такий складений виходячи з сумнівного Плану смуги відведеня 1962 року, що призвело до використання недостовірних відомостей цим проектним підприємством.

Згідно листа Держземагенства у м.Львові № 9-1323-0.2-978/2-15 від 05.03.2015 року на запит суду зазначено, що земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:0037 площею 0,1401 за адресою смт.Брюховичі вул..Бурденка,7 станом на липень 2006 та червень 2007 року не визначена, а станом на травень 2014 року за категорією земель відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до листа відділу Держкомзему у м.Львові від 05.06.2015 року за № 18-1323-0.2-2911/2-15 на адресу селищного голови смт.Брюховичі зазначено, що відомості про площу земельної ділянки, яку охоплює смуга відводу лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці 1962 року на території смт. Брюховичі відсутні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.

Рішення суду є законним, обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст 213-214 ЦПК.

Відповідно до ст..308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» в і д х и л и т и .

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_9