Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/176/17 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трирічного віку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини від всіх видів доходу батька дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на своє утримання коштів у розмірі 800 грн. до досягнення хлопчиком трьох років, щомісячно. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із нею. Вона із дитиною проживають окремо від відповідача. Добровільно коштів ОСОБА_2 не надає, хоча можливість має.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2017 року вирішено стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька хлопчика, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2017 року та до досягнення Микитою повнолітня. Також вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 800 грн., починаючи з 24 лютого 2017 року та до 14 лютого 2019 року. Вирішено питання судових витрат стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 280 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання позивача та судового збору з цієї позовної вимоги, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення у вищевказаній частині скасувати. Скаргу обґрунтовує нез'ясуванням судом тієї обставини, а чи може він надавати матеріальну допомогу позивачу. Зазначає, що навіть з огляду на те, що з 2013 року він не має постійної роботи, матеріальної допомоги надавати не може. До того ж, зобовязаний утримувати сина до досягнення хлопчиком повноліття.

Апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог. Відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить висновків щодо неоскарженої частини, тобто щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку та судових витрат в цій частині в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стягуючи кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісяця на позивача до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач позов визнав та подав із цього приводу письмову заяву. Керуючись положеннями статті 174 ЦПК України, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свободи чи інтереси інших осіб.

Оскільки не прийняті до уваги законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції, зробленим з цієї вимоги, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Так, із ксерокопій паспорта позивача, свідоцтва про шлюб серії I-ТП, свідоцтва про народження серії I-ТП №257696 та довідки Биківської селищної ради Романівського району Житомирської області від 22 лютого 2017 року №343 убачається, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем, тобто матірю, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Биківка Романівського району Житомирської області (а.с.3,5-7). Батьки хлопчика проживають окремо.

Відповідно до частин 2,4 та 6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

У матеріалах справи також міститься адресована суду першої інстанції письмова заява відповідача про визнання ним позову (а.с.14).

Із системного аналізу положень ч.4 ст.10 та ч.2 ст.174 ЦПК України випливає, що у звязку з визнанням позову відповідачем до ухвалення судового рішення суд зобовязаний розяснити відповідачу наслідки вчинення ним відповідної процесуальної дії, тобто, що суд може ухвалити рішення про задоволення позову, у тому числі може задовольнити вимогу про стягнення коштів на дружину у розмірі, якому просить позивач.

У суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що суд першої інстанції йому не розяснював наслідків визнання ним позову та він не розумів, що при визнанні ним позову суд може ухвалити рішення про стягнення з нього коштів на утримання позивача до досягнення сином трьох років у розмірі 800 грн. щомісяця. Проте він не має роботи та не може надавати матеріальну допомогу на дружину, бо має за відсутності доходу ще якимось чином виконувати аліментні зобовязання перед дитиною.

Матеріали справи не спростовують пояснень відповідача щодо нерозяснення йому судом першої інстанції наслідків визнання ним позову.

Окрім того, із довідки виконкому Карвинівської сільської ради Романівського району Житомирської області №792, неподання якої до суду першої інстанції було зумовлено вищевказаними поважними причинами, вбачається, що житель ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 з 14 квітня 2013 року не працює та постійного доходу не має (довідка приєднана до матеріалів справи).

Інших даних щодо матеріального стану відповідача у матеріалах справи немає. Окрім того, відповідач не має постійної роботи і при цьому на ньому лежить обовязок утримувати сина в силу ст.180 СК України.

За таких обставин, відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на останню до досягнення сином ОСОБА_3 трьох років, оскільки немає даних умови можливості надання відповідачем матеріальної допомоги, а конструкція ч.4 ст.84 СК України передбачає право позивача за умови, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції в порушення ч.2 ст.174 ЦПК України не розяснив відповідачу наслідків визнання ним позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, при цьому не звернув уваги на відсутність даних для законних підстав, передбачених ч.4 ст.84 СК України, для задоволення позову з цієї позовної вимоги та прийшов до необґрунтованого та безпідставного висновку про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвело до незаконного ухвалення рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років.

Оскільки порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, то відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років та ухвалює в цій частині нове рішення, яким відмовляє позивачу в задоволенні позову з цієї позовної вимоги.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає до зміни розподіл судових витрат. Зменшується розмір судового збору, що підлягає до стягнення з відповідача на користь держави, на суму судового збору з позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави, з 1 280 грн. до 640 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: