Справа № 710/1447/15-ц
Провадження № 2/710/219/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2017 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Побережної Н.П.

за участі секретаря судового засідання - Кавун Т.О.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2015 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, у якому позивач просить визнати, що поширені відповідачем відомості, викладені у скарзі на імя начальника Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, яка датована 08.05.2015, про те, що позивач 08.06.2015 близько 13 години зявилася до офісу відповідача та погрожувала знищити її бізнес, а, вийшовши з кабінету, по коридору обзивала ОСОБА_1 брутальними словами, - є недостовірними та такими, що принижують честь,гідність та ділову репутацію позивача як фізичної особи, та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000 грн., заподіяну у звязку з поширенням недостовірної інформації.

25.04.2016 позивач подав до Шполянського районного суду Черкаської області заяву про збільшення позовних вимог, в якій змінив свої позовні вимоги, та просить зобовязати відповідача спростувати письмово відомості, що не підлягають дійсності і порочать честь, гідність і ділову репутацію позивача, шляхом подання відповідних повідомлень на імя керівників Державної податкової служби у Черкаській області, в Смілянське ОДПІ ГУ ДФС Черкаської області та у Шполянське відділення Смілянської ОДПІ Міндоходів у Черкаській області про те, що поширена нею в заявах інформація про нібито неправомірну поведінку ОСОБА_3 не відповідає дійсності і є неправдивою, в десятиденний термін з дня винесення судового рішення, а також стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати по справі.

Свій позов представник позивача обґрунтовує тим, що в травні 2015 року їй стало відомо про те, що відповідач звернулася зі скаргою на неетичну поведінку позивача до голови Державної фіскальної служби України, одночасно копії скарги були надіслані в Державну податкову службу у Черкаській області, в Смілянську ОДПІ ДФС у Черкаській області та у Шполянське відділення Смілянської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області; в скарзі було вказано, що позивач 19.05.2015 в робочий час пришла до її робочого кабінету і в присутності сторонніх осіб стала виражатися в її адресу нецензурними словами, також погрозливим тоном заборонила їй відвідувати податкову інспекцію, та окрім цього стверджувала, що позивач стала причиною розпаду її сімї. За результатами розгляду даної скарги відповідачеві була надана відповідь, що керівництво Смілянської ОДПІ не вбачає підстав щодо притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності. 08.05.2015 відповідач знову звернулась до начальника Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області зі скаргою щодо позивача, в якій повідомляє, що позивач 08.05.2015 приходила до її офісу і погрожувала знищити її бізнес та при цьому обзивала її брутальними словами. Дані відомості є недостовірні, безпідставні, бездоказові та несуть для позивача реальну загрозу притягнення до дисциплінарної відповідальності, тому позивач і пред'явив даний позов. Також саме в приниженні честі та гідності а також ділової репутації фізичної особи полягає завдана позивачеві моральна шкода.

У суд позивач не зявились, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач та представник відповідача до суду зявились, проти позову заперечували, мотивуючи тим, що позивач була державним службовцем, а тому мала бути готовою, що на неї можуть скаржиться громадяни. Відповідач лише реалізувала свої права передбачені Законом України «Про звернення громадян» та звернулась із скаргою на позивача. Також відповідач вважає, що позивачем не надано доказів того, що внаслідок подачі скарги позивач зазнала моральної шкоди.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19.05.2015 ОСОБА_1 подала скаргу голові Державної фіскальної служби України, одночасно копії скарги були надіслані в Державну податкову службу у Черкаській області, в Смілянську ОДПІ ДФС у Черкаській області та у Шполянське відділення Смілянської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області, в якій було висловлене прохання вжити заходів щодо працівника Шполянського відділення Смілянського ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаські й області ОСОБА_3, яка 19.05.2015 о 10 годині в робочий час прийшла до робочого кабінету ОСОБА_1, який розташований в м. Шпола по вул. Леніна, 25, де в присутності сторонніх осіб стала виражатися в адресу ОСОБА_1 нецензурними словами, ображала її, принижувала її честь і гідність, вказала, що вона працівник Шполянської податкової інспекції і погрозливим тоном заборонила ОСОБА_1 відвідувати податкову інспекцію. Крім того ОСОБА_3 розладила родину ОСОБА_1, що стало наслідком того, що чоловік ОСОБА_1 звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом про розірвання шлюбу (а.с. 7-8).

Згідно з службовими характеристиками на головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Шполянського відділення ОСОБА_3, наданою головою профкому Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_4 та начальником відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в Шполянській ОДПІ з 04.07.2012 та зарекомендувала себе з позитивної сторони. Скарг від платників податків щодо її нетактовної поведінки не надходило. Зауважень щодо недотримання нею правил етики поведінки державного службовця з боку керівництва Шполянського відділення за весь період роботи не було (а.с.9, 10).

Згідно з рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.05.2015 (рішення вступило в законну силу 16.05.2015) було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, зареєстрований 14.11.1992 року у виконавчому комітеті Буртівської сільської ради, Шполянького району,Черкаської області, актовий запис №6 (а.с.11).

Відповідно до пояснення ОСОБА_3 від 25.05.2015, вона з березня 2015 року підтримує дружні стосунки з ОСОБА_6А, який не проживає з ОСОБА_1 з березня 2014 року. До їхнього розлучення стосунку не має. ОСОБА_1Ф розповсюджувала про неї різні плітки, які принижували гідність ОСОБА_3, а також гідність її дітей. 19.05.2015, під час перебування в відпустці за власний рахунок, вона пішла до офісу ОСОБА_1 для розмови та вирішення конфліктної ситуації мирним шляхом. ОСОБА_6 виявив бажання підтримати її і бути присутнім під час розмови. Зі сторони ОСОБА_3 було висловлене прохання не принижувати її та її сімю та не розпускати пліток. Нецензурних слів не вживала. Зрозумівши, що розмова не буде спокійною, ОСОБА_1 почала говорити на високих тонах і з нецензурними словами, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 залишили приміщення (а.с.12-14).

Згідно з повідомленням №1425/23-04-04-035 від 04.06.2015 Смілянська ОДПІ повідомила ОСОБА_1, що з ОСОБА_3 було проведено розяснювальну співбесіду щодо дотримання правил поведінки державного службовця як в робочий, так і в позаробочий час. Враховуючи, що ОСОБА_3 було надано позитивну службову характеристику профкомом смілянської ОДПІ, а також те, що вона знаходилася 19.05.2015 у відпустці за свій рахунок, керівництво інспекції не вбачає підстав щодо притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_3 було попереджено, що в разі вчинення дій, які негативно впливатимуть на репутацію державного службовця, її буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності (аж до звільнення із займаної посади) (а.с.15).

Відповідно до скарги ОСОБА_1, надісланої 08.05.2015 начальнику Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, копії були направлені начальнику Державної податкової служби у Черкаській області та Державній фіскальній службі України ОСОБА_3 08.06.2016 близько 13 години знову зявилася до офісу ОСОБА_1, в якому знаходились клієнти, та погрожувала, що знищить бізнес ОСОБА_1Ф, на прохання припинити скандал не реагувала, вийшовши з кабінету, по коридору обзивала брутальними словами (а.с.16).

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 20.07.2015 до начальника Шполянського РВ УМВС України в Черкаській області 19.05.2015 близько 10 години до офісу заявника, який знаходиться за адресою вул. Леніна, 25, м. Шпола Черкаської області, прийшла ОСОБА_3 та почала обзивати заявника нецензурними словами, погрожувала розправою, кричала, що знищить бізнес заявника і заборонила відвідувати податкову інспекцію, крім цього 08.06.2016 о 13 годині ОСОБА_3 знову в офісі заявника влаштувала сварку. ОСОБА_3 крім того, що заважає робочому процесу, нормальному функціонуванню фірм та магазинів, які знаходяться в приміщенні за адресою м. Шпола Черкаської області, вул. Леніна, 25, втручається в відносини між заявником та колишнім чоловіком заявника ОСОБА_6 та їх спільними дітьми, умисно поширює чутки стосовно особистого життя заявника. Такі дії ОСОБА_3 принижують честь на гідність заявника, завдають моральної шкоди, яка виражається в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки ОСОБА_3 принижує заявника перед іншими людьми (а.с.32).

Відповідно до розрахункового листа за травень 2015 року №213672, ОСОБА_3 перебувала у відпустці за власний рахунок один день (а.с.38).

Згідно з довідкою №3062/23-04-05-025 від 05.08.2015, виданою Смілянською обєднаною податковою інспекцією головного управління ДФС у Черкаській області, ОСОБА_3 працює в Смілянській обєднаній податковій інспекції ГУ ДФС у Черкаській області на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів Шполянського відділення. і 19.05.2015 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.39).

Згідно з ст. ст .10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, сторони пояснили, що всі докази надані.

Частиною 4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1, 4, 7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. При цьому повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п.16 вказаної постанови відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Суд вважає, що відповідач звернувшись до Державної податкової служби у Черкаській області, в Смілянське ОДПІ ГУ ДФС Черкаської області та у Шполянське відділення Смілянської ОДПІ Міндоходів у Черкаській області, реалізувала своє конституційне право, так як сторони не заперечували того факту, що мала місце зустріч сторін 19.05.2015 у офісі відповідача, під час якої позивач та відповідач на підвищених тонах мали розмову.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (набула чинності для України 11.09.1997) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

В рішенні по справі «Ляшко проти України» від 10.08.2006(заява № 21040/02), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена.

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб. Проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов'язків.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу ч.1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При вирішенні даного спору суд не встановив приниження честі, гідності та ділової репутації позивача внаслідок дій відповідача. У звязку з цим відсутні підстави для задоволення позову, а відтак і стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Таким чином, позивач не довів обставини, що мають значення для справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації позовом не підлягають до задоволення і є не обґрунтованими, а сам позов не підтверджений доказами по справі.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Керуючись ст.ст.16, 277, 297, 1167 ЦК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст.1, 10 - 12, 27, 31, 35, 57 - 61, 79, 88,197, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 03.07.2017.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_7