Номер справи 623/2120/16-ц
Номер провадження 2/623/66/2017
РІШЕННЯ

іменем України

06 липня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуренко М. О.

з участю: секретаря - Телешевської В. Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком,

в с т а н о в и в :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком№ 83 по вулиці Миротворців (Крупської) в місті Ізюмі Харківської області.

Просила встановити порядок користування житловим будинком № 83 по вулиці Миротворців (Крупської) м. Ізюм Харківської області:

- виділити їй в користування житлову кімнату 1-5, площею 7,3 кв.м.; житлову кімнату 1-6, площею 10,9 кв.м.;

- залишити в загальному користуванні підсобні приміщення:

тамбур під літ. І, площею 4,0 кв.м.;

коридор під літ. 7, площею 9,0 кв.;

кухня під літ. 1, площею 8,8 кв.м.;

ванну під літ. 2, площею 3,8 кв.м.;

комору під літ. II, площею 3,1 кв.м.

- виділити в користування відповідачу:

житлову кімнату 1-3, площею 14,5 кв.м.;

житлову кімнату 1-4, площею 6,6 кв.м.;

- зобовязати відповідача зробити дверний отвір для виходу в домівці з кімнати 1-3 до кімнати (кухня) 1-1, в трьох місячний строк;

- з господарських споруд позивачу виділити в користування сарай під літ. «Б», площею 18,1 кв.м.;

- з господарських споруд виділити відповідачу в користування:

гараж під літ. «Д», площею 19,0 кв.м,;

сарай під літ. «Н», площею 12,2 кв.м.;

сарай під літ. «Е», площею 5,7 кв.м.;

- залишити в сумісному користуванні погріб під літ. «В», вбиральню під літ. «Г», водопровід під літ. № 2, паркан під літ. № 1, двір;

- земельну ділянку, розміром 536 кв.м., що знаходиться під городом:

виділити їй 100 кв.м. з боку домоволодіння №85по вул. Миротворців м. Ізюм Харківської області;

- виділити відповідачу земельну ділянку в розмірі 436 кв.м.

- стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору та за правову допомогу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила та просила:

- виділити їй у користування житлову кімнату 1-5, площею 7,3 кв.м.; житлову кімнату 1-6, площею 10,9 кв.м. з можливістю проходу по ній інших користувачів цим приміщенням;

- виділити у користування відповідачу житлову кімнату 1-3, площею 14,5 кв.м.; житлову кімнату 1-4, площею 6,6 кв.м.;

- у загальному користуванні залишити тамбур піл літ. I, площею 4,0 кв.м.; коридор під літ. 7, площею 9,0 кв.м.; кухня під літ. 1, площею 8,8 кв.м.; ванну під літ. 2, площею 3,8 кв.м.; комору під літ. II, площею 3,1 кв.м.;

- залишити у сумісному користуванні погріб під літ. «В», вбиральню під літ. «Г», водопровід під літ. № 2, паркан під літ. № 1, двір.

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, зазначивши, що позивачеві необхідно виділити у користування лишекімнату 1-5, площею 7,3 кв.м., в іншій частині позову просила відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Ізюмського міського народного суду від 23травня1985 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку по вулиці Крупської, 83 в м. Ізюмі Харківської області. (а.с.8).

Згідно розпорядження Ізюмського міського голови від 19.02.2016 року № 126 «Про затвердження переліку перейменувань вулиць, провулків, зїздів, площ, проспектів міста Ізюм», вулиця Крупської перейменована у вулицю Миротворців.

Право власності на належну 1/2 частину вказаного житлового будинку було за нею зареєстровано, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 61666844 від 17 червня 2016 року. (а.с.12).

Відповідно до технічного паспорту загальна площа приміщень домоволодіння складає 68,0 кв.м., в тому числі житлова площа 39,3 кв.м., житловий будинок літера "А" складається із:

- тамбур під літ. I, загальною площею 4,0 кв.м.;

- комора під літ. II, загальною площею 3,1 кв.м.;

- кухняпід літ. 1, загальною площею 8,8 кв.м.;

- ванна під літ. 2, загальною площею 3,8 кв.м.;

- житлова під літ. 1-3, загальною площею 14,5 кв.м.;

- житлова під літ. 1-4, загальною площею 6,6 кв.м.;

- житлова під літ. 1-5, загальною площею 7,3 кв.м.;

- житлова під літ. 1-6, загальною площею 10,9 кв.м.;

- коридор під літ. 7, загальною площею 9,0 кв.м..

В домоволодінні є господарські будівлі та споруди:

- прибудова під літ. а, площею 11,6 кв.м.;

- прибудова під літ. а1, площею 10,4 кв.м.;

- тамбур під літ. а2, площею 4,7 кв.м.;

- прибудова під літ. а3, площею 8,5 кв.м.;

- сарай під літ. «Б», площею 18,1 кв.м.;

- погріб під літ. «В», площею 6,2 кв.м.;

- вбиральня під літ. «Г»;

- гараж під літ. «Д», площею 19,0 кв.м.;

- сарай під літ. «Е», площею 5,7 кв.м.;

- сарай під літ. «Ж», площею 12,2 кв.м.;

- паркан під літ. № 1;

- водопровід під літ. № 2.

Відповідно дост. 41 Конституції України,ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 47 Конституції Українипередбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 1ст. 355 ЦК України, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як вбачається з вимог ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 1ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно дост. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїх Постановах від 03 квітня 2013 року за № 6-12цс13 та від 17 лютого 2016 року за № 6-1500цс15. Зазначені Постанови прийняті з підстав передбачених п.1ч.1ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в них є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).

Крім того, дослідженими судом доказами встановлено, що між сторонами не має домовленості про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, та відповідач в добровільному порядку не бажає встановити порядок користування співвласниками спірним житловим будинком, що підтверджується невизнанням нею позову.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про необхідність встановлення порядку користування житлом у домоволодінні № 83 по вулиці Миротворців (Крупської) в місті Ізюмі Харківської області.

Посилання відповідача на те, що запропонований порядок користування житловим будинком є таким, що не враховує інтереси співвласника, на думку суду є безпідставним, оскільки порядок користування спільним майном визначений із урахуванням розміру часток сторін у праві власності на спільне майно та відходить в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку із неможливістю забезпечити їх точну відповідність. В той же час, таке рішення не змінює розміру часток сторін у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.

Жила площа спірного будинку складає 39,3 кв.м., жила площа, що припадає на долю позивач складає 18,2 кв.м. (7,3 кв.м, + 10,9 кв.м.).

Таким чином, права відповідача, оскільки 1/2 частина житлової площі будинку складає 19,6 кв.м., а частина житлової площі, що припадає відповідачу-21,1 кв.м. (14,5 кв.м. + 6,6кв.м.)

Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 391, 392 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити наступний порядок користування житловим будинком № 83 по вулиці Миротворців (Крупської) в місті Ізюмі Харківської області:

- виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 1-5, площею 7,3 кв.м.; житлову кімнату 1-6, площею 10,9 кв.м. з можливістю проходу по ній інших користувачів цим приміщенням;

- виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату 1-3, площею 14,5 кв.м.; житлову кімнату 1-4, площею 6,6 кв.м.;

- у загальному користуванні залишити тамбур піл літ. I, площею 4,0 кв.м.; коридор під літ. 7, площею 9,0 кв.м.; кухня під літ. 1, площею 8,8 кв.м.; ванну під літ. 2, площею 3,8 кв.м.; комору під літ. II, площею 3,1 кв.м.;

- залишити у сумісному користуванні погріб під літ. «В», вбиральню під літ. «Г», водопровід під літ. № 2, паркан під літ. № 1, двір.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 700,00 грн., а всього 1251,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. ОСОБА_4