Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» до ОСОБА_3 про визнання договору припиненим, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача видати суму банківського вкладу за договором банківського вкладу «Оберіг» від 17 червня 2011 року № 553/2011-222 та нараховані проценти у розмірі 48 954,27 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що 17 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Оберіг» № 553/2011-222, відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти в розмірі 47 511,00 доларів США, зі строком повернення вказаних коштів із нарахованими процентами у розмірі 6,0 % річних 17 грудня 2011 року. 01 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення належної йому суми банківського вкладу та нарахованих відсотків. Разом із тим працівником банку було повідомлено, що відбулося незаконне привласнення коштів позивача колишніми працівниками Київського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик») і на теперішній час триває досудове розслідування щодо його факту в рамках кримінального провадження. Посилаючись на відсутність перешкод у поверненні коштів, просив зобов'язати відповідача видати йому належну суму вкладу та нараховані проценти.

Протягом розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, та остаточно просив зобов'язати відповідача видати йому суму банківського вкладу, нараховані проценти у розмірі 48 954,27 доларів США та 3 % річних у розмірі 5 185,86 доларів США.

У червні 2015 року ПАТ КБ «Хрещатик» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просило визнати договір банківського вкладу «Оберіг» від 17 червня 2011 року № 553/2011-222 припиненим.

Свої вимоги ПАТ КБ «Хрещатик» обґрунтовувало тим, що на виконання вимог вказаного договору ним було повернуто позивачу суму банківського вкладу у розмірі 47 544,84 доларів США та нараховані проценти, у зв'язку з чим ПАТ КБ «Хрещатик» вважає, що порушуються його права, а тому просило визнати указаний договір припиненим.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «Хрещатик» видати ОСОБА_3 готівкою одноразовою операцією через касу належні йому грошові кошти в розмірі 48 954,27 доларів США.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ «Хрещатик» відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» КостенкоІ.І. просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Статтею 1 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 17 червня 2011 року між ОСОБА_3 та Київським регіональним відділенням ПАТ КБ «Хрещатик» в особі заступника директора Київського регіонального відділення ПАТ КБ «Хрещатик» Тисовської Н.І. укладено договір банківського вкладу «Оберіг» № 553/2011-222, відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти в розмірі 47 511,00 доларів США, зі строком повернення вказаних коштів із нарахованими процентами у розмірі 6,0 % річних 17 грудня 2011 року.

Відповідно до п. 2.1.4 вказаного договору № 553/2011-222 банк прийняв на себе зобов'язання по закінченню терміну дії договору повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти.

Відповідно до п. 2.1.5 зазначеного договору № 553/211-222 банк зобов'язався достроково повернути вклад або його частину за письмовою вимогою вкладника у порядку, встановленому п. 3.5 договору.

17 червня 2011 року позивач відповідно до п. 1.1 договору банківського вкладу «Оберіг» № 553/2011-222 передав грошові кошти у розмірі 47 511,00 доларів США, що підтверджується випискою із особового рахунку та меморіальним ордером від 17 червня 2011 року № 32.

19 грудня 2011 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 укладено договір № 1244/2011-222 банківського вкладу «Оберіг» у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (6 місяців), згідно з умовами якого банк приймає грошові кошти від вкладника на вкладний рахунок у сумі 48 942,00 доларів США на термін до 19 червня 2012 року із процентною ставкою 5,5 % річних.

27 червня 2012 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 укладено договір № 607/2012-222 банківського вкладу «Оберіг» у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (6 місяців), згідно з яким банк приймає грошові кошти від вкладника на вкладний рахунок у сумі 50 280,00 доларів США на термін до 27 грудня 2012 року із процентною ставкою 7 % річних.

26 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 укладено договір № 1304/2012-222 банківського вкладу «Оберіг» у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (6 місяців), відповідно до якого банк приймає грошові кошти від вкладника на вкладний рахунок у сумі 52 040,00 доларів США на термін до 26 червня 2013 року із процентною ставкою 7 % річних.

26 червня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 укладено договір № 222D-375829 банківського вкладу «Оберіг» у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (6 місяців), відповідно до якого банк приймає грошові кошти від вкладника на вкладний рахунок у сумі 53 884,00 доларів США на термін до 26 грудня 2013 року із процентною ставкою 6,5 % річних.

26 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 укладено договір № 222D-461281 банківського вкладу «Оберіг» у доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (6 місяців), згідно з яким банк приймає грошові кошти від вкладника на вкладний рахунок у сумі 55 665,00 доларів США на термін до 26 червня 2014 року із процентною ставкою 6,5 % річних.

01 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми банківського вкладу та нарахованих процентів за договором.

Відповідно до листа за підписом заступника голови правління ПАТ КБ «Хрещатик» Лісняк A.C. від 10 грудня 2014 року № 41/3-12/6701 сума банківського вкладу у розмірі 47 554,84 доларів США згідно з договором від 17 червня 2011 року № 553/211-222 була достроково повернута шляхом видачі готівки через касу відділення банку. Одночасно позивача повідомлено, що за вказаним епізодом проводиться розслідування в рамках кримінального провадження СУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, правильність якого перевірена судом, залишок банківського вкладу за договором банківського вкладу «Оберіг» від 17 червня 2011 року № 553/211-222 складає 47 511,00 доларів США, сума нарахованих процентів за вказаним договором - 1 443,27 доларів США, а всього - 48 954,27 доларів США.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що ПАТ КБ «Хрещатик» взяті на себе зобов'язання за договором не виконало, а саме: не повернуло ОСОБА_3 у визначений договорами строк суму вкладу та нарахованих процентів, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у частині стягнення суми банківського вкладу та нарахованих процентів у розмірі 48 954,27 доларів США.

При цьому на спростування доводів представника відповідача про належне виконання відповідачем взятих за вказаними договорами зобов'язань та посилання на наявність заяви про видачу готівки від 01 липня 2011 року № 54, згідно з якою позивачем були отримані грошові кошти за договором банківського вкладу «Оберіг» № 553/2011-222 у розмірі 47 554,84 доларів США, суд правильно зазначив, що вони спростовуються висновком, складеним експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві від 18 листопада 2014 року № 556/тдд, згідно з яким підпис на вказаній заяві про видачу готівки виконані не позивачем ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 15-22), таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач отримав у повному обсязі належні йому грошові кошти.

У зв'язку з цим суд обґрунтовано вважав установленим факт, що відповідач взяті на себе за вищезазначеним договором зобов'язання не виконав, а саме: не повернув позивачу у визначений договорами строк суму вкладу та нарахованих процентів.

Також правильним є висновок суду про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки судом встановлено факту невиконання зобов'язання за вказаним договором банківського вкладу перед позивачем, тому відсутні підстави для визнання договору припиненим.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Так, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд обґрунтовано вважав такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції по суті вирішеного спору, посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «Хрещатик» на рішення правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку, із врахуванням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України, адже їх не існувало станом на час розгляду справи в суді першої інстанції.

У зв'язку з цим безпідставними є аналогічні доводи касаційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Костенка І.І. щодо запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Зокрема, посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд, розглядаючи справу по суті, задовольнив вимоги позивача та в обхід передбаченої спеціальним законом процедури стягнув із ПАТ КБ «Хрещатик», який перебуває в стані ліквідації, грошові кошти з банківського рахунку позивача, чим порушив норми матеріального права, не має правового значення в цій справі, оскільки відкликання 02 червня 2016 року ліцензії банку та його ліквідація мали місце після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, а згідно з вимогами чинного ЦПК України апеляційний суд перевіряє правильність рішення суду першої інстанції на момент його прийняття.

Наведені у касаційній скарзі доводи стосовно наявності заяви позивача про видачу готівки № 54 були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували, таким чином, ці доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак