АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Унікальний 756/4180/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Яценко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4786/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 лютого 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір поруки, відповідно до якого позивач поручилася перед відповідачем відповідати за невиконання усіх зобов'язань ОСОБА_3, які виникли у нього внаслідок укладення 28 лютого 2008 року між ним та відповідачем кредитного договору №014-2008-458, відповідно до умов якого було надано кредит ОСОБА_3 в сумі 106 600,00 швейцарських франків, строком до 10.08.2015 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом.

Проте, як стверджує позивач, на момент підписання договору поруки вона перебувала в стані сильного душевного хвилювання та нервового потрясіння і взагалі не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, оскільки 04 лютого 2008 року померла її мати. До того ж у позивача не було наміру брати в борг кредитні кошти, тому що вона має низький дохід.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.01.2017 в задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Також просила суд призначити судову експертизу на предмет визначення факту, що договір поруки був підписаний ОСОБА_2 у стані сильного душевного хвилювання та нервового потрясіння, в той час коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В скарзі вказувала на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Зазначила, що при розгляді справи не були прийняті до уваги клопотання позивача про призначення експертизи, що є грубим порушенням ст. 145 ЦПК України, та внаслідок цього судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи що призвело до неправильного вирішення справи. Також посилалася на те, що її заробітна плата на момент підписання договору поруки складала 1800,00 гривень і вона готувалась вийти на пенсію. В її пенсійні плани ніяк не входило брати на себе відповідальність за мільйонні борги. Вищевказані обставини - є підставою для визнання договору поруки № 014-2208-458-Р від 28 лютого 2008 року недійсним.

До апеляційного суду позивач повторно не з'явилась.

Про день і час розгляду справи повідомлялась судом за адресою зазначеною в апеляційній скарзі, проте поштову кореспонденцію за вказаною адресою не отримувала.

Представник відповідача також до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 202 ч. 1, ст. 207 ч. 2 ЦК України, договір є правочином, спрямованим на набуття позивачем цивільних прав та обов'язків з поруки і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 28 лютого 2008 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014-2008-458, відповідно до якого відповідач надав грошові кошти в сумі 106 600,00 швейцарських франків, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути зазначені кошти відповідно до графіку погашення (а.с.8-12).

Також 28 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №014-2008-458-Р, відповідно до умов якого позивач поручилася перед відповідачем відповідати за невиконання усіх зобов'язань ОСОБА_3, які виникли у нього внаслідок укладення 28 лютого 2008 року між ним та відповідачем кредитного договору №014-2008-458, відповідно до умов якого було надано кредит ОСОБА_3 в сумі 106 600,00 швейцарських франків, строком до 10.08.2015 року зі сплатою 9,95% річних.

Як вбачається з договору поруки №014-2008-458-Р від 28.02.2008 позивач була ознайомлена зі всіма істотними умовами договору, що підтверджується її підписом на кожному аркуші договору (а.с.5-7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що факт перебування позивачем у стані сильного душевного хвилювання під час укладення спірного договору позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до правового висновку, сформованого Верховним Судом України у постанові №6-131цс14 від 17.09.2014 року, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

В апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що суд в порушення вимог ст. 145 ЦПК України не призначив експертизу на предмет визначення факту, що договір поруки був підписаний ОСОБА_2 у стані сильного душевного хвилювання та нервового потрясіння . Призначення аналогічної експертизи було заявлене в тексті апеляційної скарги.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

На перевірку доводів апеляційної скарги, ухвалою колегії суддів від 11.04.2017 року призначалась судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до повідомлення директора Центру СПЕ про повернення матеріалів справи від 11.08.2017 року без виконання у зв'язку з ненаданням ОСОБА_2 додаткових матеріалів та неоплатною вартості проведення експертизи.

Так, з ухвали про призначення експертизи вбачається, що попередню оплату вартості проведення експертизи покладено на ОСОБА_2, а також зобов'язано останню надавати експертам медичну документацію щодо стану здоров'я та роз'яснено зміст ст. 146 ЦПК України.

Як свідчить листування між КМЦ СПЕ, Апеляційним судом міста Києва та ОСОБА_2, позивачці будо доведено зміст клопотання експертної установи щодо оплати вартості експертизи та її строк, а також про надання додаткових матеріалів (а.с. 95-116).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки позивачка не оплатила вартість проведення експертизи та не надала матеріалів для проведення експертизи, тобто фактично ухилилася від проведення такої експертизи, а експертиза була призначена саме для з`ясування питання усвідомлення ОСОБА_2 за станом здоров'я значення своїх дій та спроможності керувати ними під час укладення договору поруки 28.02.2008 року № 014-2008-458-Р, колегія суддів приходить до висновку, що за правилами ч. 1ст. 146 ЦПК України обставини, викладені у позовній заяві вважаються недоведеними.

Доводи скарги про те, що заробітна плата на момент підписання договору поруки складала 1800,00 гривень і позивач збиралась на пенсію не свідчать про наявність правових підстав для визнання договору поруки недійсним.

Факт смерті матері позивача, також не є доказом того, що підписуючи договір поруки вона не усвідомлювала значення своїх дій.

При цьому, колегією суддів враховується також і те, що позивачка жодного разу не з'явилась в судове засідання першої інстанції. При цьому, розгляд справи в суді першої інстанції тривав більше 10 місяців. Також, під час розгляду справи в апеляційному суді позивачка заявляла клопотання про зупинення провадження у зв'язку з її довготривалим відрядженням аж до 13.09.2017 року та жодного разу не з'явилась в судове засідання апеляційного суду. Дані обставини свідчать про затягування процесу, оскільки відповідно до листа Святошинського районного суду м. Києва, в провадженні останнього знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, провадження в якій зупинено до вирішення даного позову про визнання договору поруки недійсним.

Інші доводи скарги, законності висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дав належну оцінку доводам позивача та наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору поруки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: