Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/79/17 Головуючий у 1-й інст. Гуцал П. І.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 29 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 149000 грн., зі сплатою 15,50 % річних за користування кредитом, на строк по 26 січня 2018 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_1 передала в іпотеку банку земельну ділянку, площею 0,2376, а також житловий будинок, які розташовані в с. Новий Любар Житомирської області, Любарського району, по вул. Бердичівські, №72.

За договором факторингу, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» 17 листопада 2016 року, до останнього перейшло право вимоги за даним кредитним договором.

24 листопада 2016 року між ними також укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами забезпечення до договору факторингу, відповідно до якого позивач набув прав іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки.

Зазначає, що ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 447190 грн. 72 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 17382 грн. 98 коп.; простроченої заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 125398 грн. 07 коп.; 2992 грн. 35 коп. поточної заборгованості зі сплати відсотків; 301417 грн. 32 коп. простроченої заборгованості зі сплати відсотків.

З огляду на вищезазначене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 447190 грн. 72 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,2376 га а також житловий будинок, які розташовані в с. Новий Любар Житомирської області Любарського району, по вул. Бердичівській, №72, шляхом визнання за ТОВ «Українська факторингова компанія» права власності на дане нерухоме майно.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що в силу вимог законодавства та положень договору іпотеки іпотекодержатель на свій вибір застосовує один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що29 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0 про надання останній кредитних коштів у розмірі 149000 грн., зі сплатою 15,50 % річних за користування кредитом, на строк по 26 січня 2018 року.

Цього ж дня між ними укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку земельну ділянку, площею 0,2376, а також житловий будинок, які розташовані в с. Новий Любар Житомирської області, Любарського району, по вул. Бердичівські, №72.

На підставі договору факторингу, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» 17 листопада 2016 року, до позивача перейшло право вимоги за даним кредитним договором.

24 листопада 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами забезпечення до договору факторингу, відповідно до якого позивач набув прав іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 даного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.3 ст.36 даного Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.2 договору також передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодерждателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише статтями 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», статей 328,335,376,392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту забезпечених іпотекою вимог кредитора: судовий ( на підставі рішення суду) та два позасудові ( на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно ( частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2967цс16.

Оскільки в іпотечному договорі міститься застереження, яке передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, що є правовою підставою для реєстрації права власності позивача на зазначене нерухоме майно, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відхилити .

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: