Провадження 6/760/323/17
УХВАЛА

І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

30 червня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Швидченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, стягувач: ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження для громадянина ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань за рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 06.04.2016 р..

В обґрунтування подання, заявник зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 53225220 по примусовому виконанню виконавчого листа Солом'янського районного суду міста Києва від 11.11.2016 року у справі № 760/20455/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 12 073 222,26 грн.

05.01.2017 керуючись ст.ст. 3,4, 24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Дякон Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №532252207.

Копію постанови для виконання та відома направлено сторонам виконавчого провадження.

Зазначив, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не з»являється, відомості про доходи та рахунки не надає, погашення заборгованості не здійснює.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_1 зобов'язань, покладених на нього рішенням суду та його ухилення від його виконання, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного просив подання задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду поданого клопотання.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 377-1 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 53225220 по примусовому виконанню виконавчого листа Солом'янського районного суду міста Києва від 11.11.2016 року у справі № 760/20455/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 12 073 222,26 грн.

05.01.2017 керуючись ст.ст. 3,4, 24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем. Дякон Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №532252207.

Копію постанови для виконання та відома направлено сторонам виконавчого провадження та як вбачається з заяви від 23.05.2017 року отримано боржником.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що боржник обізнаний про наявність зобов'язань по рішенню Солом'янського районного суду м.Києва від 06.04.2016 у справі № 760/20455/15-ц та про відкриття виконавчого провадження в порядку примусового виконання даного рішення.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2017 року вбачається, що боржник зобов'язаний був надати декларацію про доходи та майно за встановленою формою, а виходячи з вимог ЗУ «Про виконавче провадження» боржник не обмежений у наданні інформації про свій майновий стан; надання письмових пояснень за фактом виконання чи невиконання рішення суду, тощо.

Разом з тим, згідно матеріалів справи вбачається, що боржник вимоги державного виконавця не виконує, на виклик до державного виконавця не з'являється.

Також вбачається, що державним виконавцем, зі свого боку, вживаються, передбачені чинним законодавством численні заходи примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закон України «Про виконавче провадження»).

Отже, наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом та в'їхати в Україну.

На виконання пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, № 25-5347, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово : відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в України або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі з дорученням правоохоронних органів.

Отже, із наведеного слідує, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладених на нього, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у взаємозв'язку із нормами ст. 124 Конституції України, ст. 377 - 1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду із поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у наступних випадках:

якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»);

якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. - до виконання зобов'язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

В Листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» передбачено: на підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що у боржника була і є реальна можливості виконувати обов'язок покладений на нього судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем, оскільки інших доказів останнім не надано.

Відповідно до роз'яснення, що містяться в листі Верховного суду України про узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірний відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах: своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Суд вважає , що дії боржника , як сторони виконавчого провадження, зокрема, не надання на вимогу державного виконавця документів, є свідченням ухилення від виконання покладених зобов'язань.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Та обставина, що боржником подано заяву про наявність у нього незначних коштів по відношенню до основного боргу, не звільняє останнього від подальшого виконання зобов»язань визначених рішенням суду в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» як сторони виконавчого провадження.

Суд вважає, що невжиття заходів пов'язаних з обмеженням у праві виїзду боржника за межі України призводить до неможливості майнового стягнення з боржника за рішенням суду, що завдає збитків стягувачу, адже сума, яка підлягає стягненню є значною.

За таких обставин можна зробити висновок, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувача, порушення яких триває, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

Згідно листа Державної прикордонної служби України, станом на 29.03.2017 повідомлено про відсутність інформації перетинання боржником ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, Державного кордону з 28.06.2016.

Проте, та обставина, що боржник з 28.06.2016 року не здійснював виїзду за кордон не є підставою для відмови у задоволенні поданого клопотання, оскільки визначальним при розгляді даного клопотання є факт невиконання боржником забов»язань покладених на нього рішенням суду та ухилення боржника від його виконання.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» не є дієвими для боржника.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», Законом України «Про виконавче провадження», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», розділом 4 Наказу Держкомкордону України № 365 від 10 липня 2000 року «Про затвердження інструкції про порядок тимчасового затримання або вилучення паспортних документів посадовими особами Прикордонних військ України», ст. 293, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (поштова адреса: АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом 760/20455/15-ц , виданим 11.11.2016 року Солом»янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 12 073 222,26 грн.

Виконання заходів щодо обмеження права виїзду за межі України покласти на Адміністрацію державної прикордонної служби України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: