Справа № 353/779/17
Провадження № 22-ц/779/1625/2017
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю.., ОСОБА_1,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ «Державний ощадний

банк України» - ОСОБА_2, представників

ОСОБА_3: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення процентів за користування депозитом, за апеляційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Тлумацького районного суду від 22 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з позовом про стягнення відсотків за користування депозитом. Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідач в порушення виконання умов договору депозиту №434148 на вклад «Строковий пенсійний», укладеного між сторонами 12.10.2011 року на суму 3 220 доларів США, строком на 18 місяців та процентною ставкою 7,75% річних, відмовився на його вимогу повертати проценти за користування депозитом, зсилаючись на те, що зазначений вклад був викрадений працівником Банку. Посилаючись на те, що Банком було порушено зобовязання щодо повернення йому суми нарахованих відсотків, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача нараховані відсотки на депозит у розмірі 1 930,1 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 49 410,56 грн.

Рішенням Тлумацького районного суду від 22 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 проценти за користування депозитом за період з 13.10.2011 року по 18.07.2017 року у розмірі 1 930,10 доларів США, що станом на 18.07.2017 року еквівалентно 50 105,40 грн, які складаються з: 1 447,10 доларів США відсотки за користування депозитом та 483 доларів США 3% річних від простроченої суми заборгованості. Також постановлено стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в дохід держави 640 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне встановлення судом всіх обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає представник апелянта, судом першої інстанції не було враховано того, що Банк жодним чином не заперечував право позивача на отримання коштів. Більш того, зазначає апелянт, після вступу в законну силу вироку про визнання винуватою працівника Банку у злочинах, передбачених ч.3 ст. 191 та ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України, відповідачем було виплачено ОСОБА_3 суму депозиту, на які був ошуканий позивач. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» також вказує на те, що договір депозиту не був відображений по даних бухгалтерського обліку банку та не внесений в систему АБС «BARSWEB». Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що строк дії даного договору закінчився 12.04.2013 року, а позивач звернувся до Банку з вимогою про повернення вкладу лише 27.06.2017 року, вимагаючи повернення відсотків за період, який не регламентований договором. При цьому, докази неодноразових звернень ОСОБА_3 до Банку з вимогою про повернення йому вкладу, на які він посилався у позовній заяві, в матеріалах справи відсутні. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу з наведених мотивів підтримав. Однак, в подальшому представник Банку частково визнав позовні вимоги, вважаючи їх обгрунтованими в частині стягнення відсотків за час дії депозитного договору, тобто за 18 місяців,та 3% за цей період. При цьому було надано відповідний письмовий розрахунок, долучений до матеріалів справи.

Представники ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечили, надавши крім того свої письмові пояснення. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позивачу суми нарахованих відсотків за договором банківського вкладу та 3% річних за весь період невиплати належних позивачу коштів. З цим висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтями 1060,1061 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відсотки на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 12.10.2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу №434148 на вклад «Строковий пенсійний» під 7,75% річних на суму 3 220 доларів США, строком на 18 місяців (а.с.8).

Також з'ясовано, що 03.11.2016 року ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 1058-1060 ЦК України звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою, в якій просив повернути належний йому банківський вклад та нараховані на нього відсотки (а.с.35). У 2014-2015 роках він також звертався з такими вимогами. Однак, Банк відмовив у виплаті у звязку із наявністю кримінального провадження стосовно колишнього працівника Банку - ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2017 року, який набрав законної сили 20.04.2017 року, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки (а.с.6-7).

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вина працівника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 у протиправному заволодінні коштами ОСОБА_3, який був переконаний, що вносить всю суму коштів на депозит банку, доведена названим вище вироком суду. При цьому, колегія суддів зауважує, що після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу повернення суми вкладу та процентів за користування ним. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі №6-352цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів та суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ОСОБА_3 обґрунтовано розраховував отримати від банку дохід у вигляді відсотків за користування всіма його коштами. Неотримання ним такого доходу відбулось з вини працівника банківської установи, за що повинна відповідати ця установа.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 28.01.2015 року у справі №6-247цс14, відсотки на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3% річних на суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Отже, суд правильно вважав, що ПАТ «Державний ощадний банк України» зобовязаний був сплатити ОСОБА_3 відсотки за користування депозитом з наступного дня надходження вкладу в банк, тобто з 13.10.2011 року, по день фактичного їх повернення вкладникові по 18.07.2017 року, і 3% річних за користування сумою невиплачених відсотків протягом названого періоду часу. При цьому колегія суддів зауважує, що ОСОБА_3 не міг ставити питання щодо пролонгації депозитного договору по тій причині, що Банк взагалі відмовляв йому у визнанні такого договору до завершення розгляду кримінальної справи і встановлення всіх обставин, пов'язаних із цим договором.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта й про те, що відповідачем повністю виконано обов'язок перед ОСОБА_3, оскільки йому повернуто тільки суму за договором депозитного вкладу, та й до того ж з істотною затримкою.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав свого обов`язку за депозитним договором перед позивачем, чим порушено його право як споживача на своєчасне та у належному об'ємі отримання належних йому коштів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилити, а рішення Тлумацького районного суду від 22 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_1