АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/8738/15-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про примусове виселення.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в червні 2015 року з вищевказаним позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона є власником Ѕ частини приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1, законним користувач 1/2 частини земельної ділянки за цією ж адресою. Іншим співвласником була ОСОБА_6, котра, померла. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2012 року (яке набрало законної сили) відповідача зобов'язано не чинити будь-яких перешкод їй у користуванні 1/2 частиною будинку. 22 лютого 2013 року було видано виконавчий лист № 2/26С8/6192/12 на підставі цього рішення, а 27 лютого 2013 року ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 2/2608/6192/12. ВДВС протягом 2013-2015 року призначав виконавчі дії, однак відповідач не виконав рішення суду, через що ВДВС звернувся до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.

Позивач зазначила, що такі дії відповідача порушують її права, недоторканність житла, так як останній самоправно захопив та вселився в будинок, захопив земельну ділянку, переставив замки на вхідних дверях будинку та воротах до садиби, позбавив її користування, володіння будинком та садибою, залишив з дитиною на вулиці. Без будь-яких правових підстав проживає в будинку, користується майном позивача, вдався до хуліганських дій і не бажає добровільно залишити будинок. Тому, вона звернулася та просила позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року позов було задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3 перебувати у 1/2 частині житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішення суду представник відповідача подала апеляційну скаргу та ставила питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_5 є власником 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, та користується земельною ділянкою (обліковиий код 75:143:008) площею 1009,17 га обліковується за позивачем в описі вказано власник (1/2 частини будинку) інший власник 1/2 частини будинку не визначений.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2012 року по справі №1/2608/6192/12 зобов'язано ОСОБА_3 не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_5 у користування 1/2 частиною будинку адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково за наслідками розгляду справи вказував, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідач самовільно вселився у будинок, а тому в частині позовних вимог щодо примусового його виселення із будинку адресою: АДРЕСА_1, слід відмовити.

У той же час, з урахуванням відсутності доказів виконання судового рішення щодо передачі ключів від будинку позивачу та наявність у позивача зареєстрованого права власності на 1/2 частину житлового будинку з урахуванням вимог ст. 391 ЦК України, суд вважав, що відповідач свідомо чинить перешкоди позивачу у користуванні 1/2 частиною будинку у обраний ним спосіб починаючи з 2012 року по теперішній час, а тому позов щодо заборони відповідачу перебувати в будинку за адресою АДРЕСА_1 та на прибудинковій території підлягає частковому задоволенню, а саме щодо Ѕ частини позивача.

Позивачем постановлене рішення суду не оскаржувалося.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач вказував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази його вселення до будинку № АДРЕСА_1 постійного проживання та чинення перешкод у користуванні будинком позивачу. Навпаки, до матеріалів справи додавалися докази і не заперечувалось стороною позивача, що він зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 де і постійно проживає. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні. З довідки форми 3 вбачається, що по АДРЕСА_1 не зареєстрована жодна особа. Відповідно, невідомо з яких доказів суд прийшов до висновку, що саме він (ОСОБА_3.) знаходиться в буд. АДРЕСА_1. Тому безпідставно заборонив особі знаходитись там, де відсутні докази, що вона взагалі там перебуває.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення, так як не відповідають матеріалам справи.

Як вбачається із матеріалів справи починаючи з 2008 року за участю сторін відбуваються судові справи пов'язані з домоволодінням АДРЕСА_1 При цьому судами було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку № АДРЕСА_1, що належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Біличанською сільською радою Києва - Святошинського району Київської області від 10 березня 1967 року. Згідно заповіту від 07 березня 1986 року ОСОБА_6 заповіла вказаний будинок ОСОБА_7 Остання фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла. З заявами про прийняття спадщини, після її смерті до Дванадцятої Київської нотаріальної контори, звернулися її діти : ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року рішення Святошинського районного суду від 23 липня 2015 року було скасовано ухвалене нове, за яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено визнано за ним в порядку спадкування право власності на Ѕ частину будинку , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення апеляційного суду було скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2012 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні вимог про визнання права власності на будинок.

Також у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до Департаменту з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) третя особа : ОСОБА_5 про визнання права власності на Ѕ частину самочинного будівництва.

Зазначене вище вказує на те, що ОСОБА_3 не є співвласником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1. Також не має права користування нею чи оренди. Інша Ѕ частина за рішенням суду належить позивачу по справі - ОСОБА_5

Відсутні в матеріалах справи і докази надані відповідачем на підтвердження виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2012 року по справі №1/2608/6192/12 щодо зобов'язання не чинення перешкод в користуванні ОСОБА_5 Ѕ частини будинку та передачі ключів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: