Єдиний унікальний номер 725/1855/17
Номер провадження 2/725/429/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Верешко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що 30 березня 2001 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради їй, її чоловіку ОСОБА_3 та їх сину ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира розташована на 6-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х житлових кімнат площею 35,90 кв.м., загальною площею 65,00 кв.м.

Також зазначала, що 09 квітня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді частини квартири.

Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є вона та син ОСОБА_2, який в свою чергу відмовився від прийняття спадщини.

З метою оформлення своїх спадкових прав, вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено, оскільки квартира АДРЕСА_2 не зареєстрована на праві власності відповідно до законодавства, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Посилаючись на вказане, просила визначити частки у праві спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, який помер 09.04.2015 року, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3.

У судове засідання позивачка не зявилась, від неї через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності Також вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти позовних вимог.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, 30 березня 2001 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради позивачці ОСОБА_1, її чоловіку ОСОБА_3 та їх сину ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира розташована на 6-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х житлових кімнат площею 35,90 кв.м., загальною площею 65,00 кв.м. (а.с. 6). При цьому, частки в спільному нерухомому майні між співвласниками не визначені й відповідно відсутній договір між співвласниками квартири щодо визначення розміру часток квартири, а тому розмір частки, належної кожному із співвласників, згідно вимог законодавства становить по 1/3 часті кожному.

Також з матеріалів справи убачається, що 09 квітня 2015 року один із співвласників квартири, а саме ОСОБА_3 помер та після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_2.

Позивач, як спадкоємець померлого, що підтверджено наданими позивачем доказами, з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, звернувся до нотаріуса, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано документів про державну реєстрацію права власності на квартиру й відповідно нотаріусом винесено відповідно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7).

Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у спірній квартирі.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 25 ЦК України в зв"язку із смертю фізичної особи припиняється і її правоздатність.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

В силу дії ст. 1268 ЦК Україна, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України).

За таких обставин, а також ураховуючи те, що позивачка прийняла після смерті ОСОБА_3 спадщину у визначеному законом порядку, однак позбавлена можливості оформити її у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державної реєстрації права власності на квартиру, поданий позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 86,87,89, 120, 125 ЗК України, ст. ст. 319, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 130, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_3, який помер 04 квітня 2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_4, становлять по 1/3 частині.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 04 квітня 2015 року, право власності на спадкове майно, а саме 1/3 частку квартири АДРЕСА_5.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало