АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/643/17-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1284/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди спричиненої нещасним випадком,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ОСОБА_6 «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди спричиненої нещасним випадком.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача електромонтером з експлуатації розподільних мереж. 05 серпня 2016 року під час виконання робіт - перевірення напруги та ремонтних робіт на головній понижуючій електростанції № 2 його уразило током. Актом про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом встановлено як його вину, так і вину працівників підприємства ОСОБА_6 «ЦГЗК»у нещасному випадку. Висновком МСЕК йому встанвлено ІІ гр.. інвалідності за трудовим каліцтвом та 60% втрати професійної працездатності. У звязку із отриманим трудовим каліцтвом переносить фізичний біль, моральні страждання, тому просив суд стягнути з відповідача, що не забезпечив безпечні умови праці у відшкодування моральної шкоди 640000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 «ЦГЗК»на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн., а також - на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «ЦГЗК» вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди до 10000 грн.

На думку представника ОСОБА_6 «ЦГЗК», судом не враховано винні дії позивача, який не переконавшись у безпеки та повному відключенні напруги, зобовязаний був контролювати роботу, але сам почав її виконувати, порушивши правила безпеки. Судом неврахована груба необережність позивача, що сприяла виникненню шкоди. Розмір стягнутої моральної шкоди є значно завищеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача ОСОБА_4 акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 01 червня 2005 року по 01 грудня 2016 року.

Під час виконання посадови обовязків 05 серпня 2016 року із позивачем ОСОБА_2 стався нещасний випадок із діагнозом: Електротравма ураження електричним струмом 6000 вольт. Електричні опіки обличчя, лівої верхньої кінцівки, тулуба 3-4 cm. поверхні тіла. Забійна рвана рана скроневої та надбрівної ділянки праворуч, правого ліктьового суглобу. Ступінь тяжкості травми - тяжка.

За час лікування в період з 05 серпня 2016 року по 04 листопада 2016 року, позивач ОСОБА_2 переніс п'ять операцій, після доставляння в лікарню після нещасного випадку дві тижні знаходився в реанімаційному відділенні. ( а.с.25).

Рішенням МСЕК позивачу первинно 23 листопада 2016 року ОСОБА_2 встановлено 65% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом 2 групи, з наступним переоглядом 01 листопада 2017 року. ( а.с.24)

01 грудня 2016 року позивача звільнено з роботи за станом здоров'я ( а.с.14).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що у зв'язку із отриманим трудовим каліцтвом та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, не забезпечив безпечних умов праці, у зв'язку з чим він отримав трудове каліцтво.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом, з урахуванням тяжкості отриманої травми, незворотності відновити втрачене здоровя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з ОСОБА_7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 05 серпня 2016 року, окрім провини самого позивача ОСОБА_2 встановлено вину посадових осіб, що допустили порушення, зокрема ОСОБА_8, електромонтер з обслуговування підстанції, яка виконала неправильне оперативне розпорядження, ОСОБА_9. яка видала неправильне оперативне розпорядження на оперативні операції, ОСОБА_7, начальник дільниці підстанції, що не подав заявку на вивід в ремонт електрообладнання та не забезпечив безпечні умови праці на дільниці. ( а.с.21).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_6 «ЦГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_6 «ЦГЗК».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач сам винен у виробничій травмі, оскілки замість контрольних функцій особисто виконував роботу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 23.11.2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності , питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_6 «ЦГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із отриманим трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні та виписними епікризами, про тривалість лікування позивача протягом трьох місяців перебував на стаціонарному лікуванні, перенесені оперативні втручання, страждає від фізичного болю. Стан здоровя позивача не може бути відновлений, відчуває постійний біль та важкість, що порушує його нормальні життєві звязки.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2,. який згідно висновку МСЕК первинно становить 65 %, з урахуванням тривалості роботи на підприємстві відповідача протягом більше 25 років, конкретних обставин по справі, пов'язаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, звільнення з підприємства за станом здоровя, винні дії позивача в отриманні трудового каліцтва, необхідності проходити обстеження та лікування. Наявність стійкого больового синдрому.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :