Справа № 161/2198/17 Провадження № 22-ц/773/922/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Категорія: 46 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Стрільчука В. А.,

з участю секретаря Лимар Р. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, треті особи служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом. Вказувала на те, що у її власності знаходиться квартира по АДРЕСА_1. З 15 березня 2015 року, з її згоди, у вказаній квартирі зареєструвались та стали проживати ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак з січня 2016 року зазначені особи більше не проживають у даному жилому приміщенні, однак і надалі залишаються зареєстровані у ньому.

Враховуючи ті обставини, що факт реєстрації відповідачів у квартирі не дає їй можливості скористатись правом на одержання субсидії і тим самим порушуються її права як власника цього житла, просила суд на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування цим житлом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції до участі у ній залучено як третіх осіб: службу у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_5 матір малолітнього ОСОБА_4

26 травня 2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено, визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 640 грн. понесених судових витрат.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить його скасувати як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_4 без поважних причин більше року не проживає у квартирі позивачки, а отже втратив право на користування цим житлом.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 71 - 72). За вказаною адресою з 04 березня 2015 року зареєстровані її син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 16 - 20, 36).

Наведені обставини, з урахуванням положень ч. 4 ст. 156 ЖК України, дають підстави вважати, що малолітній ОСОБА_4 разом із своїм батьком ОСОБА_3 були зареєстровані і проживали у вказаній квартирі позивачки ОСОБА_1, як члени її сім'ї.

Також встановлено, що із 20 січня 2017 року ОСОБА_3 утримується у Луцькому слідчому ізоляторі, а малолітній ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_5 за місцем її реєстрації в АДРЕСА_2 (а. с. 47, 73).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначеної норми член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що відповідач ОСОБА_4, якого позивачка просить визнати таким, що втратив право користування житлом, у якому зареєстрований, є малолітньою особою та в силу свого віку і подій, що відбулися - затримання і арешт батька, не може самостійно проживати за місцем реєстрації та обирати місце проживання, а тому не проживає у спірній квартирі з поважних причин.

За таких обставин його не можна вважати таким, що втратив право на користування житлом по місцю реєстрації в АДРЕСА_1, яке належить позивачці ОСОБА_1

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою позивачки із-за не проживання у ній без поважних причин більше року, є помилковим і не відповідає встановленим обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції були зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи і не правильно витлумачені положення матеріального законодавства, то в силу вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2017 року у даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, треті особи служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку упродовж двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді