АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1162/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю сторін, та їх представників,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, вказувала, що до 01.02.2010 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. У цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_3. Сторони припинили подружні відносини ще до народження дитини. ОСОБА_2 з часу народження дитини не цікавиться та не піклується про неї, не бере участі у її вихованні, не відвідує вдома та в навчальному закладі, матеріально не забезпечує, вихованням та доглядом займається виключно мати. Дитина не знає свого батька. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків без жодних поважних причин, тому позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків дійсним обставинам справи. На його думку, позивачем не надано суду доказів його винної поведінки. Не враховано, що позивач перешкоджала та перешкоджає йому спілкуватися з дитиною, а він неодноразово звертався до суду з вимогою про усунення перешкод у спілкуванні з донькою. Суд не з'ясував, чи відповідатиме інтересам дитини позбавлення його батьківських прав. Не враховано, що він ніколи не відмовлявся від спілкування з дитиною, як тільки дізнався, де вона проживає і навчається, цікавився її навчанням, турбується за її здоров'я і уклав договір медичного страхування.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2010 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Сторони припинили подружні відносини до народження дитини, остання проживає з матір'ю.

Батько з часу народження доньки ОСОБА_4 не бачився та не спілкувався з нею, вона його не знає.

Висновком виконкому Хмельницької міської ради як органу опіки та піклування від 09.02.2017 року № 01-34/228/17 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач без жодних поважних причин ухиляється від обов'язків по вихованню дитини на протязі тривалого часу, від її народження, тому існують підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неї.

Так, статею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Доводи апелянта про наявність у нього інтересу до доньки, недоведеність факту його ухилення від участі у її вихованні є безпідставними.

Так, суд першої інстанції у відповідності з ст.212 ЦПК України дав належну оцінку усім представленим стороною позивача доказам з точки зору їх допустимості, належності, та достовірності, а також їх достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності.

Зокрема, довідки вчителя-методиста та директора НВК № 4 від 25.10.2016 року директора ХДШО та ДПМ від 01.11.2016 року, довідка лікаря від 01.11.2016 року підтверджують відсутність у відповідача інтересу до життя, навчання, здоров'я та розвитку дитини. За період навчання дитини він жодного разу не цікавився успішністю та вихованням дитини під час навчального процесу, не приходив до школи, не забирав дівчинку після уроків, не брав участі у роботі батьківського комітету, не був присутні на творчих заходах.

Згідно з висновком спеціаліста-психолога Бондар О.М. Асоціації практикуючих психологів та психотерапевтів Хмельниччини від 02.02.2017 року своєю сім'єю ОСОБА_4 вважає маму і її цивільного чоловіка, тітку та бабусю, біологічного батька не знає і ніколи з ним не спілкувалася, сприймає його як незнайому людину.

За даними консультативного висновку спеціаліста Хмельницької обласної дитячої лікарні від 03.03.2017 р. ОСОБА_4 не знає свого біологічного батька, він відсутній в її житті, вона сприймає його як незнайому людину.

Той факт, що дитина не знає батька і ніколи з ним не спілкувалася з часу народження (на протязі більш як 9 років) підтвердив і сам відповідач в судовому засіданні, що спростовує його твердження про бажання брати участь у вихованні дитини.

Ця обставина цілком спростовує і доводи апеляційної скарги про перешкоджання позивачки у його спілкуванні з донькою.

Звернення відповідача до суду з позовом про визначення способів участі його у вихованні дитини наприкінці грудня 2016 року з очевидністю мало місце у відповідь на цей позов ОСОБА_1 і не свідчить про наявність таких перешкод.

Факт залишення без розгляду ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01.02.2010 року позову ОСОБА_2 в частині визначення способу участі його у вихованні дитини за його ж заявою за відсутності в подальшому з його боку будь-яких дій, спрямованих на вирішення цього питання, підтверджує відсутність у нього об'єктивних перешкод для спілкування з донькою та участі у її житті.

Інші дії відповідача (звернення до правоохоронних органів щодо перешкоджання позивачки у його спілкуванні з донькою, сплата аліментів, письмова пропозиція укласти договір щодо його участі у вихованні дитини) також мали місце у відповідь на цей позов ОСОБА_1 і не свідчать про його бажання брати участь у вихованні дитини.

Твердження апелянта про свою необізнаність щодо місця проживання дитини є безпідставним, оскільки позивач не змінювала місце проживання з часу народження доньки.

В свою чергу укладення апелянтом договору медичного страхування дитини при неповідомленні матері дитини про укладення такої угоди, що не заперечили сторони, не є свідченням турботи про здоров'я дитини.

Суд першої інстанції правильно констатував, що відповідач без жодних об'єктивних причин не виконує своїх обов'язки по вихованню дитини з часу її народження, дитина не знає свого біологічного батька і ніколи з ним не спілкувалася (на протязі більш як 9 років). При цьому, за висновками спеціалістів, його поява у житті дитини за сформованого кола осіб, яких вона вважає своєю сім'єю, буде психотравмуючим фактором для дитини.

Суд обґрунтовано визнав наявність таких надзвичайних обставин як підставу для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки ОСОБА_4, і таке рішення відповідає інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Мороз В.О. Провадження № 22-ц/792/1162/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія - 52