АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №759/2695/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської Ради про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7043/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до Київської міської Ради (далі по тексту - КМР) про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що ухваленим рішенням порушено її права як кінцевого власника спірної квартири, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 2016 року, про що свідчить державна реєстрація. Крім того, посилається на те, що ОСОБА_2, як троюрідний племінник померлого ОСОБА_5 не є спадкоємцем п'ятої черги та не входить до жодної з шести ступеней споріднення. Вказує, що в матеріалах справи наявні не завірені належним чином інформаційні довідки БТІ м. Києва від 24 листопада 2015 року та 20 жовтня 2014 року, які є взаємовиключними, і зі змісту яких встановити частку у праві власності на спірну квартиру померлого ОСОБА_5 не вдається за можливе. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив, на підставі якого правовстановлюючого документа було оформлено право власності за ОСОБА_5, оскільки копії цього документа матеріали справи не містять. Тобто, суд, ухвалюючи рішення у справі, виходив із неналежних доказів, наявних у справі, що призвело до постановлення незаконного і необґрунтованого рішення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, Київська міська Рада явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про час та місце апеляційного розгляду справи відповідач та особаё що подала апеляційну скаргу, повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно.

До складу спадкового майна ОСОБА_5 входила, зокрема, 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

01 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Дванадцятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

За наслідками розгляду вказаної заяви було відкрито спадкову справу № 771/12.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17 квітня 2014 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин задоволено. Встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, був троюрідним дядьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

05 серпня 2015 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ОСОБА_5 Підставою для відмови стала відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на майно померлого (а.с.18).

Задля визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за померлим ОСОБА_5 ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суду.

16 жовтня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким за ОСОБА_2, спадкоємцем п'ятої черги померлого ОСОБА_5, визнано право приватної власності на 1/2 частину квартири . АДРЕСА_1 в порядку спадкування (а.с.13-15).

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КМР, в якому просив встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилався на те, що він, як троюрідний племінник ОСОБА_5 має право на спадкування майна останнього. Вказував, що інших спадкоємців у померлого ОСОБА_5 немає. До складу спадщини, що відкрилась за ОСОБА_5, окрім зареєстрованої відповідно до документів 1/2 частини квартири, входить й інша половина вказаної квартири, яку ОСОБА_5 прийняв після смерті своєї дружини - ОСОБА_6, але не оформив у встановленому законом порядку.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що інші спадкоємці, окрім ОСОБА_2, відсутні, а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України останній, як троюрідний племінник, має право на успадкування майна, що належало ОСОБА_5, який в свою чергу успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_6 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.1217 ЦК).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин задоволено. Встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, був троюрідним дядьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

В той же час, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.12.2015 року зазначене рішення суду було скасовано, а заява ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин залишена без розгляду (а.с.139-141). Тобто, на час розгляду справи судом та ухвалення рішення, що є предметом апеляційного розгляду, факт родинних відносин між померлим ОСОБА_5 та позивачем у справі встановлений не був.

Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що інших спадкоємців, як за заповітом, так і за законом, ОСОБА_5, крім нього не має, а тому звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Київської міської ради.

Разом з тим, як було встановлено в ході апеляційного розгляду справи, право власності на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 10 лютого 2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №79048308 від 27 січня 2017 року (т.1, а.с. 227).

Пред'являючи позов до Київської міської ради, а не до належного відповідача у справі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 порушив права особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки рішення суду першої інстанції впливає на обсяг її прав та обов'язків, як власника спірного майна.

Отже, ОСОБА_2 було пред'явлено позовні вимоги до Київської міської ради, яка не є належним відповідачем у справі.

Частиною 1 статті 33 ЦПК України визначено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до правил, встановлених главою 1 розділу У ЦПК України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 з тих підстав, що позовні вимоги було пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за таким позовом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Таким чином, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, ухвалене з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду з аналогічним позовом у загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 , 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль