У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 липня 2017року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю: представника позивача представника відповідача Завгородньої І.М., Карпенко С.О., Карпінського С.В., Котенка В.О., Коротуна В.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_8, третя особа - приватне підприємство «Спецзовнішкомплект», про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - Котенка Віталія Олександровича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 07 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»; банк) та приватним підприємством «Спецзовнішкомплект» (далі - ПП «Спецзовнішкомплект»; підприємство) укладено договір кредитної лінії № 5, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 37 500 000 гривень. Згідно з п. 2.2 кредитного договору кредит надається у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 06 жовтня 2015 року. Кредит позичальнику може надаватися в таких валютах: гривні, євро, погашення кредиту (його частини) здійснюється у валюті надання кредиту (його частини). Відповідно до 2.7.1. проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі наступних процентних ставок: за частиною заборгованості в євро - 12% річних; за частиною заборгованості в гривнях - 17% річних. За змістом п. 2.3.5 кредитного договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з таким графіком: з 1 по 39 місяць - 3 7500 000 гривень; на кінець 40 місяця - 33 500 000 гривень; на кінець 41 місяця - 29 500 000 гривень; на кінець 42 місяця - 25 500 000 гривень; на кінець 43 місяця - 21 500 000 гривень; на кінець 44 місяця - 17 500 000 гривень; на кінець 45 місяця - 13 500 000 гривень; на кінець 46 місяця - 9 500 000 гривень; на кінець 47 місяця - 5 500 000 гривень; на кінець 48 місяця - 0 гривень. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 жовтня 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_8 укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. 04 та 25 липня 2012 року між банком та позичальником укладено додаткові договори № 1 та № 2 щодо умов надання кредитних коштів в рамках першого траншу (його частини) кредиту - укладення договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд по вул. Заводська, 4 (літера Д) в м. Світловодськ) та договору поруки з ОСОБА_8 Додатковим договором № 3 від 05 жовтня 2012 року сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком: з 1 по 39 місяць - 37 500 000 гривень; на кінець 40 місяця - 33 500 000 гривень; на кінець 41 місяця - 29 500 000 гривень; на кінець 42 місяця - 25 500 000 гривень; на кінець 43 місяця - 21 500 000 гривень; на кінець 44 місяця - 17 500 000 гривень; на кінець 45 місяця - 13 500 000 гривень; на кінець 46 місяця - 9 500 000 гривень; на кінець 47 місяця - 5 500 00 гривень; на кінець 48 місяця - 0 гривень. Згідно з додатковим договором № 4 від 22 травня 2013 року сторони погодили умови надання кредитних коштів в рамках першого траншу (його частини) кредиту - укладення договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_1) та договору поруки з ОСОБА_8 28 серпня 2013 року між банком та позичальником укладено додатковий договір № 5, за умовами якого забезпечення надання кредитних коштів в рамках другого траншу (його частини) кредиту в розмірі, що з попередніми траншами не перевищуватиме діючого ліміту кредитування, здійснено шляхом укладення між банком та ТОВ «Сідвелс» договору іпотеки нерухомості - комплекс будівель по вул. Павлика Морозова, 3 в м. Світловодськ та земельної ділянки за вказаною адресою, а також між банком та ТОВ СУПП «Ай.Ті.Джі-Інвест» та між банком і ПП «Спецзовнішкомплект» - договорів застави рухомого майна (обладнання), за цією ж адресою. 05 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» укладено договір кредитної лінії № 4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором № 1 від 22 жовтня 2013 року, згідно з яким банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 05 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_8 укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору кредитної лінії № 5 станом на 16 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1675728 гривень 27 копійок, за договором кредитної лінії № 4 - 27 075 977 гривень 75 копійок. Звернувшись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору кредитної лінії № 5 станом на 27 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 78 133 339 гривень 71 копійка, з яких: 37 500 000 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 11 066 272 гривні 74 копійки - прострочена заборгованість за процентами, 11 229 945 гривень 21 копійка - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 183 102 гривні 28 копійок - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 354 602 гривні 74 копійки - 3 % річних за непогашення кредиту, 270 535 гривень - 3% річних за непогашення процентів, 12 750 000 гривень - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 778 881 гривня 74 копійки - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів. Неналежне виконання позичальником умов договору кредитної лінії № 4 від 05 вересня 2013 року призвело до утворення заборгованості станом на 27 травня 2016 року у розмірі 23 410 712 гривень 59 копійок, з яких 1 315 466 гривень 32 копійки - прострочена заборгованість за кредитом, 2 315 199 гривень 41 копійка - прострочена заборгованість за процентами, 2 897 123 гривні 29 копійок - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 309 831 гривня 80 копійок - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 007 923 гривні 59 копійок - 3% річних за непогашення кредиту, 113 025 гривень 41 копійка - 3 % річних за непогашення процентів, 13 415 154 гривні 66 копійок - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 036 988 гривень 11 копійок - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів. Суму заборгованості за договорами кредитної лінії № 5 та № 4 банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь. У лютому 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки від 07 жовтня 2011 року, посилаючись на те, що ним не надавалась згода на укладення додаткового договору № 3 від 05 жовтня 2012 року до договору кредитної лінії № 5 від 07 жовтня 2011 року щодо ліміту кредитування у періодах, що стало наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя. Крім того, у лютому 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки від 05 вересня 2013 року у зв'язку з відмовою банку прийняти належне виконання зобов'язань позичальником за договором кредитної лінії № 4 від 05 вересня 2013 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року позов - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» (ідентифікаційний код 000322129) 91 917 821,84 грн. та 3 654 грн. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 9 626 230,50 грн. - 3 % та інфляційні втрати. В решті рішення залишено без змін. У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - Котенко В.О. просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що боржником належним чином не виконувались умови договорів кредитної лінії, забезпечених порукою, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача як поручителя на користь банку заборгованості, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості за відсотками і пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний суд виходив з того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Врахувавши, що зобов'язання боржника, що випливають з кредитного договору щодо повернення кредиту в національній валюті та сплати процентів є грошовими, а тому у разі прострочення виконання зобов'язань кредитор має право на отримання від боржника сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку трьох відсотків річних та інфляційних втрат за неналежне виконання умов договорів кредитної лінії, забезпечених порукою. При цьому суди виходили з того, що згідно умов договору поруки від 07 жовтня 2011 року ОСОБА_8 зобов'язався відповідати перед кредитором за зобов'язання, які можуть бути укладені у майбутньому, а тому вважав, що збільшивши у подальшому обсяг відповідальності, права поручителя не порушені й порука не припинена. Проте з таким висновками судів у повній мірі погодитись не можна. Статтями 213, 214 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що 07 жовтня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» укладено договір кредитної лінії № 5, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної (окремими частинами - траншами) з максимальним лімітом кредитування 37 500 000 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 06 жовтня 2015 року за процентною ставкою: за частиною заборгованості в євро - 12% річних; за частиною заборгованості в гривнях - 17% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 жовтня 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_8 укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. 05 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» укладено договір кредитної лінії № 4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором № 1 від 22 жовтня 2013 року, згідно з яким банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 05 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_8 укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За положеннями ч. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, виходячи з аналізу зазначенихправових норм, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (справа № 6-701цс15). Як роз'яснено у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Суди послались на п. 1.1 договору поруки від 07 жовтня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_8 солідарно з боржником відповідає перед кредитором за додаткові договори, що можуть бути укладені в майбутньому. У зв'язку з цим суди дійшли висновку про те, що збільшення обсягу відповідальності поручителя через укладення з позичальником нових договорів відбулося зі згоди поручителя, а тому підстав для застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України немає. Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди не звернули уваги, на те, що зазначення у договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором (п.1.1) не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-100цс12 від 26 вересня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як вбачається з матеріалів справи, п. 4.3 договору поруки № 1 від 07 жовтня 2011 року порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Сторони домовилися, що у випадку продовження строків повернення кредиту та/або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів позичальником за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя не змінюється. Таким чином, у договорі поруки узгоджені умови, за яких обсяг відповідальності поручителя не змінюється. За таких обставин рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - Котенка Віталія Олександровича задовольнити. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня С.О. Карпенко В.М. Коротун О.В. Попович