№ 243/4527/17-ц
Справа № 2/243/2705/2017
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючий суддя - Пронін С.Г.,
при секретарі - Чевела С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина :ОСОБА_4, третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина :ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на підставі права власності належить приватна квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, оформленого 07.09.2009 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар Валентиною Іванівною. Вказаний договір було зареєстровано в КП «БТІ» У цій квартирі з 28.10.2009 року зареєстровано її сина ОСОБА_2, з 05.04.2011 року невістка ОСОБА_2, та з 05.04.2011 року її онук ОСОБА_4Зазначає, що з 01 липня 2014 року по теперішній час відповідачі у спірній квартирі відсутні. Зазначає, що місце проживання відповідачів їй не відомо.
Позивач будучи повідомленою належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідачі належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без представника Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради. Позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 особою що втратила право користування житловим приміщенням не визнають. Рішення просили винести на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що:
Згідно із договором дарування квартири який зареєстровано в реєстрі за № 3279 від 07.09.2009 року, Витягу з державного реєстру правочинів № 7692024, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23880768, а також дослідженої у судовому засіданні інвентаризаційної справи № 9886, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.
У вказаній квартирі в якості членів сім'ї позивача зареєстровані і відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про склад сім'ї ТОВ «Арагорн» №395 від 04 травня 2017 року.05 квітня 2017 року слідує, що: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з липня 2014 року по теперішній час, місце їх перебування невідоме на теперішній час, поштова кореспонденція на вказану адресу на їх прізвища , ім'я та по батькові не надходить і їх особисті речі у вказаній квартирі відсутні.
Що стосується позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом ,а саме неповнолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд виходить з наступних норм чинного законодавства.
Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання (дна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі N 6-1793цс1).
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно з частиною 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Залишаючи за неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, і визнаючи матір та батько дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що неповнолітні діти не можуть бути розлученими з батьками, крім випадкових обставин.
З огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зі змісту нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 391,405 Цивільного кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина :ОСОБА_4, третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржена в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги через Слов'янський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г.Пронін