Справа № 489/1655/17
Номер провадження 2-о/489/63/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Бреженюк Н.С.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1,

представника заявника - ОСОБА_2.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Вказував на те, що він народився 05.11.1964 р. в м. Ленінакан республіки Вірменія. В 1989 р. заявник приїхав до України в м. Донецьк для постійного проживання та мав при собі паспорт громадянина СРСР. З 26.01.1989 р. по 12.06.1990 р заявник працював в Донецькому міжобласному центрі АвтоВазтехобслуговування. З 14.06.1990 р. по 04.12.1992 р. заявник працював товароведом в кооперативі по закупці та реалізації продовольчих товарів від колгоспів та населення «МАЯК». Також з 20.05.1993 р. по 14.02.1994 р. ОСОБА_1 працював на посаді водія експедитора в ТОВ «Зовнішньоекономічна фірма» в м. Миколаєві. На теперішній час він не документований, бажає отримати паспорт громадянина України, оскільки близько 17 років постійно мешкає в Україні та має намір проживати на території України в подальшому.

Посилаючись на вищевикладене, заявник просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України з 02.02.1989 по 05.04.1993 р.

Представник заявника та заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в судове засідання не зявився.Згідно письмових пояснень, у нього відсутні заперечення щодо заяви.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився 25.11.1964 р. в місті Ленінакан, Республіки Вірменія на території колишнього СРСР.

В 1989 р. заявник приїхав до України в м. Донецьк з метою подальшого постійного проживання.

Згідно записів, які містяться в Трудовій книжці заявника вбачається, що з 26.01.1989 р. по 12.06.1990 р. він працював в Донецькому міжобласному центрі АвтоВазтехобслуговування на посаді учня слюсаря з ремонту автомобілів. З 14.06.1990 р. по 04.12.1992 р. заявник працював товароведом в кооперативі по закупці та реалізації продовольчих товарів від колгоспів та населення «МАЯК». З 20.05.1993 р. по 14.02.1994 р. заявник працював на посаді водія-експедитора в ТОВ «Зовнішньоекономічна фірма» в м. Миколаєві.

Відповідно до Довідки вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 02.02.1989 р. по 05.04.1993 р.

Згідно заяви ОСОБА_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з 1977 р. по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1, вбачається що він підтверджує той факт, що з січня 1989 р. по червень 1990 р. заявник працював помічником слюсаря в Донецькому міжобласному центрі АвтоВазтехобслуговування та був зареєстрований і фактично проживав за вищевказаною адресою.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений уст. 273ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України. Вказаний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.60,209,212-215,256,259,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на території України з 02.02.1989 року по 05.04.1993 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.С.Тихонова