Справа № 755/2957/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Наумовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Січкар Р.М., старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маніло І.І. та скасування постанови, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в :

20.02.2017 року ПАТ «Родовід Банк» в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Січкар Р.М. у виконавчому провадженні №35315017, скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.03.2015 року, а також визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маніло І.І., щодо повернення виконавчих документів стягувачу по виконавчому провадженню № 35315017.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі № 2-3309/1/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03.08.2012 року на підставі вищезазначеного рішення АТ «Родовід Банк» отримав виконавчий лист та 28.10.2012 року звернувся до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. 21.11.2012 року було відкрито виконавче провадження № 35315017 з примусового виконання виконавчого листа.

АТ «Родовід банк» 08.02.2017 року отримав оригінали виконавчих листів, повернутих державним виконавцем ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маніло І.І. із супровідним листом від 03.02.2017 року. При цьому постанова про повернення виконавчих документів АТ «Родовід Банк» не надходила.

За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 05.03.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 35315017. Підставами для повернення зазначено те, що боржник та майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Проте, на думку заявника, дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про державну виконавчу службу» не вжив усіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі, недбало поставилась до своїх службових обов'язків, що призвело до порушення прав АТ «Родовід Банк».

Виходячи з того, що про існування оспорюваної постанови заявник дізнався 08.02.2017 року, після чого у десятиденний строк звернувся з даною скаргою до суду, то вважає, що ним не пропущений строк для подання даної скарги до суду, а тому не просить про його поновлення.

З огляду на доводи, якими обґрунтовується скарга, представник АТ «Родовід Банк» просить суд про її задоволення.

У судове засідання представник заявника не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява представника ОСОБА_4 з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що представник заявника скаргу підтримує та виходячи з доводів, якими вона обґрунтовується, просить вимоги задовольнити.

Особи, дії яких оскаржуються також не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надійшло.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_7 у судовому засіданні просив залишити скаргу АТ «Родовід Банк» без задоволення з підстав викладених в запереченнях ОСОБА_3 поданих до суду 11.04.2017 року. А також вважав, що заявник пропустив десятиденний строк на подання скарги, оскільки ним не доведено факту того, що про постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 05.03.2015 року він дізнався лише 08.02.2017 року.

Крім того, представник звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності, як однієї із підстав, виходячи з якої просив відмовити у задоволенні скарги. Пояснив, що ПАТ «Родовід Банк» не довів той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права раніше, оскільки порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що мстяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов»язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який заявник не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо.

Вважав, що заявник зловживає своїми процесуальними правами звертаючись із даною скаргою до суду через два роки після винесення постанови про повернення виконавчого документа.

З урахуванням наведеного у задоволенні скарги просив відмовити.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність нез'явившихся осіб.

Суд, заслухавши думку представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи убачається, що Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 05.03.2015 року винесено оспорювань постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому листом від 03.02.2017 року державний виконавець направив на адресу заявнику оригінал виконавчого документа, який він отримав 08.02.2017 року(а.с. 12).

Заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця 16.02.2017 року, тобто у строки визначені ч. 1 ст. 385 ЦПК України.

Сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року було витребувано з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №35315017, за виконавчим листом №2-3309/1/2010 виданого 03.08.2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 44 949,41 грн. та зобов'язано надати вказані матеріали протягом десяти днів з моменту отримання ухвали суду.

Факт отримання Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві даної ухвали суду 23.05.2017 року, підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте вимоги суду залишились без виконання.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А відтак, суд виходить із доказів наданих стронами.

Судом встановлено, що 03.08.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 03.10.2011 року по цивільній справі № 2-3309/1/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було видано виконавчий лист № 2-3309/1/2010, відповідно до якого з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»підлягає солідарному стягненню сума боргу в розмірі 7304,31 доларів США, 985,34 доларів США нарахованих процентів, що в еквіваленті становить 66 814,58 грн., а також 44 436,14 грн. заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту, пені за простроченими процентами. Крім того, підлягають солідарному стягненню з відповідачів судові витрати в розмірі 342,18 грн. (а.с. 7-8).

21.11.2012 року державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС в м. Києві Шеремет Ю.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №35315017 з примусового виконання виконавчого листа №2-3309/1/2010 щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 44949, 41 грн., копії якої були направлені боржнику для виконання, а стягувачу для відома (а.с. 11).

Як убачається із інформаційної довідки про виконавче провадження від 14.02.2017 року, 03.03.2014 року головним державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС в м. Києві Чайкою І.В. в рамках виконавчого провадження №35315017 було винесено постанови про розшук майна боржника ОСОБА_3, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1.

03.03.2014 року зупинено виконавче провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на момент винесення постанови).

05.03.2015 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Січкар Романом Миколайовичем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженню № 35315017 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення в розшук).

Заявник вказує на незаконність дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа посилаючись на неналежне виконання ним обов'язків передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV ( в редакції чинній на момент винесення оспорюваної постанови далі - Закон № 606-XIV), - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 1 ст. 17 Закону передбачає, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, та з огляду на ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на момент винесення оспорюваної постанови )використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення оспорюваної постанови), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався міліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Оскільки майна боржника не розшукано протягом року з моменту винесення постанови про розшук майна боржника ОСОБА_3 від 03.03.2014 року, то 05.03.2015 року державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС в м. Києві Січкар Р.М. правомірно винесено постанову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення виконавчого документа стягувачу.

Обгрунтовуючи свої вимоги заявник зазначає, що державним виконавцем не вчинено всі необхідні дії спрямовані на виконання рішення суду, у тому числі щодо розшуку майна.

Однак такі доводи не підтверджуються належними і допустимим доказами.

Не підлягають задоволенню також вимоги заявника щодо визнання незаконними дій старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маніло І.І., щодо повернення виконавчих документів стягувачу по виконавчому провадженню №35315017, оскільки в таких діях не вбачається порушень діючого законодавства.

При цьому відмовляючи у задоволенні скарги суд також виходить з того, що відповідно до положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також відповідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Враховуючи зазначене, заявник не позбавлений можливості звернутися до державного виконавця з відповідними клопотаннями щодо вчинення конкретних виконавчих дій, брати участь при проведенні перевірки майнового стану боржника, надавати державному виконавцю іншу інформацію та клопотання, що мають значення для з'ясування та перевірки в ході здійснення примусового виконання рішення суду.

Як зазначено у п. 18 Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах і в спосіб визначений Законом України при вчинені виконавчих дій у виконавчому провадженні № 35315017, а тому підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 210, 223, 293, 294, 386-388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Січкар Р.М., старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маніло І.І. та скасування постанови, заінтересована особа: ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя