Справа № 457/35/16-ц
провадження №2/457/33/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретар судового засідання Болонна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства, який мотивований тим, що з 2010 року по травень 2014 року вона зустрічалася з відповідачем. Він часто ночував у неї, вони разом проводили відпустки та вільний час. ОСОБА_3 обіцяв одружитися з нею після розірвання шлюбу зі своєю дружиною та народження позивачкою дитини. Про це знали її батьки, спільні друзі та її син ОСОБА_4 У серпні 2013 року вона завагітніла, про що знав відповідач, який запевнив її, що вони одружаться та роститимуть разом дитину. На даний час відповідач свого батьківства не визнає. 16 травня 2014 року вона народила доньку ОСОБА_4 від ОСОБА_3, однак через відмову відповідача визнати своє батьківство та подати разом з матір'ю заяву до органів реєстрації громадянського стану запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері «Прокопишак», а ім'я та по-батькові дитині записані за її вказівкою. В уточненій позовній заяві зазначає, що відповідач не тільки заперечує своє батьківство відносно їхньої дочки ОСОБА_5, але й не виконав вимоги ухвали Трускавецького міського суду від 17 лютого 2017 року про призначення судово-медичної генетичної експертизи, проведення якої доручено Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». На виконання ухвали суду установа двічі скеровувала запрошення ОСОБА_3 з метою проведення експертизи, однак відповідач проігнорував як вимоги ухвали, так і виклики експертної установи. Просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 відносно її дочки ОСОБА_6 та визнати ОСОБА_3 батьком її дочки ОСОБА_6

Від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги заперечує у повному обсязі та вважає позов безпідставним, оскільки жодного належного доказу на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_6 є його дитиною, у матеріалах справи немає. Він не заперечує, що був знайомий з позивачкою з 2010 року, а їхнє знайомство тривало до грудня 2012 року. Долучені позивачкою фотографії до позовної заяви зроблені саме у цей період 2010-2011 роки. Після цього між ними не було жодних відносин. Як вбачається зі змісту позовної заяви та враховуючи дату народження ОСОБА_6, ймовірний період зачаття дитини припадає на серпень 2013 року. Окрім того, що він не підтримував з позивачкою відносин у цей період, йому відомо, що саме в цей період з 15 серпня 2013 року позивачка разом зі своїми друзями відпочивала на території Криму, де пробула до кінця цього місяця. Він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1995 року, у якому виховує двох дітей. Нікому, в тому числі і позивачці, він жодних обіцянок щодо розірвання шлюбу та укладення іншого шлюбу він не давав.

У судовому засіданні, будучи допитаною в якості свідка, позивачка пояснила, що фактично знайомство та стосунки між нею та відповідачем тривали з 2010 по 2014 рік. Вони зустрілися та познайомилися 12 липня 2010 року у ресторані «Гражда» у м. Трускавець. Вона з друзями святкувала там свято Петра і Павла, а ОСОБА_3 вечеряв зі своїм другом. Після цього вона зі своїми друзями поїхала до нічного клубу, куди незадовго прибув і ОСОБА_3. Вони багато спілкувалися та обмінялися номерами телефонів. Після цього дня вони почали зустрічатися, а також часто їздили відпочивати разом. Олександр казав їй, що він одружений, однак часто жалівся на проблеми психологічного характеру в його сім'ї. Він, зокрема, розповідав, що одружився не з тією жінкою і що вдома його не розуміють. Вона знала дружину відповідача, тому що вони навчалися на одному факультеті. Влітку 2011 року він хотів розлучитися зі своєю дружиною, однак невдовзі повернувся в сім'ю. У першій половині 2013 року відповідач з нею не спілкувався. У цей період вони не підтримували жодних стосунків. У липні 2013 року ОСОБА_3 її сам знайшов та запропонував продовжувати їхні стосунки, на що вона погодилася. 14 липня 2013 року він запропонував їй поїхати разом на відпочинок, однак вкінці липня у неї помінялися плани зателефонували її друзі та запропонували відпочити у Криму, на що вона погодилася та відпочивала у Криму з 16 серпня по 23 серпня 2013 року. 26 серпня 2013 року після повернення з Криму вона з відповідачем поїхала в Польщу, тому що їй необхідно було перетнути кордон перед закінченням візи. Перетнувши кордон, вони залишилися ночувати на базі «Соняшник», де провели ніч. Цілий вечір вона чекала в машині. У них був незахищений статевий акт, однак вона не переживала з цього приводу, оскільки відповідач запевняв її неодноразово, що все буде добре, якщо буде дитина. Через деякий час вона зробила тест на вагітність, який показав позитивний результат, про що відразу по телефону повідомила відповідача. Відповідач був дуже радий з цього приводу. Через 1-2 тижні вони спілкувалися по телефону та планували подальше спільне життя, однак у жовтні 2013 року відповідач сказав їй, що не може змінити своє життя, але допомагатиме їй в утриманні дитини. У грудні 2013 року відповідач проводжав її до Німеччини, де вона з друзями зустрічала Новий рік. На Вербну неділю у 2014 році приїжджав в село, де проживають її батьки, та познайомився з ними. Коли народжувалася дитина, відповідача поруч не було. Про те, що нього народилася дочка, йому повідомила її сестра. Олександр їй ніяким чином не допомагає в утриманні дитини. Через півроку після народження дівчинки вона з ним розмовляла з приводу матеріального утримання дитини, дала номер своєї банківської картки, однак жодних коштів від відповідача не поступило. На її телефонні дзвінки відповідач не відповідав. Вона повідомила його СМС-повідомленням, що звернулася до суду з позовом про визнання батьківства, на що отримала відповідь: «Скільки ти хочеш?». Згодом їй написала повідомлення дружина відповідача зі змістом: «Батьківство не визнає. В суд не приїде. Будеш судитися до самої смерті». За період вагітності вона з відповідачем спільно не проживала та спільного господарства не вела. Що стосується їхніх спільних фотографій, зроблених під час вагітності, то вони зроблені за допомогою її фотоапарата «Нокіа» - вона налаштовувала на затримку кадру тривалістю 10 секунд і таким чином робила фотографії.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, наведених у запереченні, а також додав, що за весь період вагітності позивачки відповідач не визнавав факту того, що вона вагітна саме від нього. Спільно сторони разом не проживали та спільного господарства не вели. Що стосується фотографій, долучених позивачкою та зроблених у період її вагітності, де вона вагітна, а відповідач тримає її за живіт, то такі фотографії можуть бути змонтовані, на даний час їх достовірність не встановлена. Жодних очевидців, які можуть підтвердити, що дійсно чули, що, начебто, його довіритель має намір покинути сім'ю та одружитися з відповідачкою, що він визнає своє батьківство, немає.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_3 з 1998 року та знає його як доброго, порядного сімянина. Вони разом часто їздять на полювання та дружать сім'ями. Вони бачаться в середньому 2 рази на тиждень, а також часто спілкуються по телефону. Їхні стосунки справді можна назвати більш, ніж довірливими, а тому ОСОБА_3 точно сказав би йому, якщо б у нього була інша жінка. 24 серпня 2013 року на День ОСОБА_8 вранці приїхав до нього в Мостиська. Вони поїхали на полювання на качок, а потім ночували в нього вдома. В обід зателефонували його друзі, і було вирішено смажити шашлик, тому він з ОСОБА_8 поїхав в магазин купити м'ясо. По дорозі в ОСОБА_8 задзвонив телефон і ОСОБА_8 відлучився на 2-3 години, а по поверненні долучився до гостини. ОСОБА_9 їздив у той час, йому не відомо. Наступного дня 26 серпня 2013 року перед обідом вони разом поїхали на автовокзал у м. Мостиська «Галицька свіжина». На автостанції він не бачив ОСОБА_2 і взагалі її ніколи не бачив. Двох-трьох годин ОСОБА_3 було б цілком достатньо, щоб перетнути кордон (який він перетнув 26 серпня 2013 року о 15:45 год.) до Шегинь з Мотиськ їхати близько15 хвилин, а десь годину часу треба чекати для перетину кордону. На півгодини в Польщу їздять, що поставити відмітку про перетин кордону за умовами так званої shopping-візи. Після подорожі до ОСОБА_10 відразу повернувся на озеро. Компанія відпочивала близько до 22-23:00 години. Олександр переночував, а 27 серпня 2013 року близько 09:00 год. ранку поїхав до Трускавця. У машині ОСОБА_10 у той вечір ніхто не чекав.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона є близькою подругою позивачки та знайома з відповідачем, знає багато про стосунки сторін зі слів позивачки. Оксана з ОСОБА_10 почали зустрічатися у 2010 році, у 2011-2012 роках часто їздили разом відпочивати. У першій половині 2013 року вони припинили свої стосунки. Влітку 2013 року ОСОБА_10 навмисно шукав зустрічей з ОСОБА_2. Після повернення ОСОБА_2 з Криму 19 серпня 2013 року сторони бачилися щодня. Їй відомо, що вони кілька разів зустрічалися. У вересні 2013 року ОСОБА_2 повідомила їй, що вагітна від ОСОБА_10. Зі слів ОСОБА_2, ОСОБА_10 категорично заперечував проти аборту, а у травні 2014 року позивачка їй повідомила, що вона з відповідачем їздила до своїх батьків. У період вагітності ОСОБА_10 часто возив ОСОБА_2 на прогулянки. У травні вона розмовляла з ОСОБА_10, і він їй сказав, що він обирає сім'ю, не може піти від дружини, але від дитини не відмовляється. Коли народилася дитина, вона зателефонувала до ОСОБА_10, щоб привітати його з народженням дочки, на що почула у відповідь: «ОСОБА_12 когось іншого». Їй стало відомо, що ОСОБА_10 одружений від ОСОБА_2 десь через 4-5 місяців від початку їхніх стосунків. У період зачаття липень 2013 року її подруга ні з ким інтимних стосунків не мала. Зі слів ОСОБА_2, їй відомо про спільну поїздку сторін до Польщі та те, що саме там її подруга, ймовірно, завагітніла.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Їй відомо, що сторони зустрічалися тривалий час, часто разом їздили відпочивати. У 2014 році на Вербну неділю ОСОБА_10 приїжджав з ОСОБА_2 до їхніх батьків. Вона була присутня при родах, після чого подзвонила повідомити ОСОБА_10, на що отримала відповідь: «Добре, дякую». З іншими мужчинами її сестра інтимних стосунків не підтримувала. Особисто з нею у розмовах ОСОБА_3 не казав, що ОСОБА_6 його дитина.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що перебуває з ОСОБА_3 у дружніх відносинах впродовж останніх 15 років. З ОСОБА_2 не знайомий зовсім. Олександра знає як порядного сім'янина, неодноразово відпочивав разом з його сім'єю. Олександр ніколи не говорив про проблеми у своїй сім'ї. Він впевнений, що у випадку, якщо б в ОСОБА_3 з'явилася інша жінка, то він би точно йому розповів.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що відповідач є його зятем. З зятем у нього приязні та довірливі стосунки, часто разом їздять на полювання. Він знає про страх крові зятя, оскільки під час полювання ОСОБА_3 ніколи не бере участі у розборі дичини. Олександр чудовий сім'янин. Від постійно проводить час зі сім'єю, а найбільше зі своєю дружиною. Постійно ставиться до неї турботливо та уважно, вони разом займаються бізнесом, їздять відпочивати та виховують дітей. Дочка ніколи не казала, що в ОСОБА_3 є коханка.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її зятем. Олександра вона знає з дев'ятого класу. Стосунки з зятем у неї довірливі. Олександр тримав машину у них на подвір'ї, тому вона його бачила кожного дня. Зять часто звертався до неї за порадами по роботі, переймає її досвід. Якби у нього з'явилася інша жінка, вона б це відразу помітила. Олександр дуже уважний чоловік і щиро кохає свою дружину, любить своїх дітей: ОСОБА_17 та ОСОБА_3. Так виходить, що весь свій час ОСОБА_3 проводить зі своєю дружиною ОСОБА_15, тому вони мають спільний бізнес, разом їздять у відрядження, туристичні поїздки, відпочивають, виховують дітей.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є чоловіком її сестри. Відповідача вона знає з дитинства, у них довірливі стосунки. Олександр є турботливим чоловіком. З сім'єю сестри вона спілкується ледь не щодня. Десь у 2013 році до ОСОБА_15 дружини відповідача, її сестри поступив дзвінок про те, що інша жінка чекає дитину від ОСОБА_3. Особа, що телефонувала, назвалася колишньою одногрупницею. Коли ОСОБА_15 почала вимагати пояснень від свого чоловіка, то ОСОБА_3 категорично заперечив ймовірність цього. Сказав, що знає ОСОБА_2 з вигляду, інколи підвозив її з жалості, але її дитина не може бути його дитиною, так як жодних інших стосунків у них не було. Олександра та його дружину, крім сімейного життя, пов'язує ще й спільний бізнес, тому вони проводять дуже багато часу разом.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює лікарем психіатром-наркологом у КП «Трускавецька міська лікарня». У вересні 2015 року до нього звернувся ОСОБА_3 зі скаргами на безпричинні приступи паніки з прискореним серцебиттям, безсонням та іншими тривожними симптомами. У процесі спостереження та діагностики встановлено, що у 1993 році він потрапив в аварію, після чого у нього з'явилися тривожні стани, не переносив вигляду крові, з'явився страх смерті, приймав заспокійливі препарати. У вересні 1996 року, коли його дружина була вагітна, відмовився здавати кров для аналізів за рекомендацією лікаря-гінеколога. ОСОБА_3 звертався за психіатричною допомогою також у грудні 2015 року, листопаді 2016 року. ОСОБА_3 встановлено діагноз «Тривожно-фобічний розлад з панічними атаками зі стійкими помірно вираженими хворобливими проявами» та призначено медикаментозне лікування. Наявність такого розладу диспансерного обліку не передбачає. При ситуації забору крові з вени в особи з таким діагнозом може викликати тривогу, неспокій, розгубленість, і, як наслідок панічну атаку.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК).

У судовому засіданні встановлено, що у свідоцтві про народження серії 1-СГ № 414643, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобич реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції 14 червня 2014 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у графі «Батько» вказано «Прокопишак Олександр Володимирович», у графі «Мати» - «Прокопишак Оксана Василівна» (актовий запис № 416) /арк. справи 6, Т. 1/.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 8 від 02 березня 2016 року /арк. справи 84, Т. 1/ вбачається, що відомості про батька внесено у свідоцтво про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відповідно до якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з приписом, встановленим ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України (згідно з ч. 1 якої визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану), батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Одночасно пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до правил ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення справи.

Позивачка у судовому засіданні стверджувала, що зачаття дитини відбулося 26 серпня 2013 року під час спільної поїздки відповідачем до Польщі. Факт того, що дійсно 26 серпня 2013 року громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно перетинали українсько-польський кордон у пункті пропуску «Шегині» та транспортному засобі з державним номерним знаком ВС 7377 АР підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 квітня 2016 року № 0.64-8713/0/15-16. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 144, складеного Львівським обласним бюро судово-медичної експертизи, враховуючи час пологів у ОСОБА_2 у термін вагітності, вказаній лікарями (40 тижнів) запліднення могло відбутисяу першій декаді серпня 2013 року. Але при умові, що терміновими пологами вважаються такі, період вагітності яких є у межах 38-42 тижні, не можна виключити, що запліднення могло настати у межах 3-тя декада липня 3-тя декада серпня 2013 року … У звязку з вказаним комісія не могла категорично визначити термін зачаття дитини у ОСОБА_2 і вважає, що більш ймовірним терміном може бути друга половина серпня 2013 року /арк. справи 199-201, Т.1/. Таким чином, експерти компетентної установи не дали конкретної та однозначної відповіді, коли саме відбувся процес зачаття дитини. Факт того, що сторони спільно перетинали кордон 26 серпня 2013 року не підтверджує те, що саме у цей день відбулося зачаття дитини. Крім того, твердження позивачки про те, що сторони провели ніч напередодні 26 серпня 2013 року спростовується тим, що кордон перетинався у денний час доби (15:45 год. та 18:26 год.), а також показами свідка ОСОБА_7, який вказав, що відповідач у цей період ночував в нього вдома, один.

На думку суду, голослівними є покликання позивача на ту обставину , що у ймовірний час зачаття дитини він перебував з відповідачкою у одному населеному пункті на території Польщі, як на підставу для визнання батьківства та задоволення позову. У цивільному процесі доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому суд бере до уваги те, що самі по собі докази, подані стороною позивача та зібрані судом у ході розгляду справи, які свідчать про спільне проведення часу з ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не можуть свідчити про походження дитини від відповідача.

Не заслуговує на увагу посилання позивачки на те, що відповідач у період її вагітності визнавав факт того, що вона вагітна саме від нього, оскільки таке не підтверджене доказами у розумінні ЦПК України. Зокрема, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13 у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_3 заперечував своє батьківство відносно ОСОБА_6

В судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів того, що після народження дитини у відповідача виникли батьківські правовідносини щодо дитини і свідчили б про надання матері дитини певної матеріальної допомоги, піклування, бажання спілкування та турботи, спільного виховання, тривалості таких правовідносин, які б слугували підставами для встановлення батьківства.

Крім того, позивач проживає в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_19 (що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу /арк. справи 33, Т. 1/, з якою мають двох спільних дітей /арк. справи 33-34, Т. 1/.

При ухваленні рішення по даному спору суд бере до уваги той факт, що в період можливого запліднення позивачки, її вагітності (коли, з її слів, відповідач турбувався про неї як про майбутню матір своєї дитини), ОСОБА_3 проводив час зі своєю дружиною ОСОБА_19 та старшою дочкою ОСОБА_17, їздив з ними на відпочинок, в ділові подорожі та проводив час зі сім'єю, що підтверджується фотоматеріалами зі школи, де навчалася дочка ОСОБА_20 за 01 вересня 2013 року /арк. справи 143, Т. 1/, подорожі з ОСОБА_19 до Італії (фото, датовані 14-17 вересня 2013 року) /арк. справи 143 на звороті-145, Т. 1/, з благодійного аукціону, який відбувся 25 жовтня 2013 року /арк. справи 146, Т.1/, подорожі до Кракова з ОСОБА_19 30-31 жовтня 2013 року /арк. справи 147, Т.1/, подорожі до Єгипту з ОСОБА_19 та ОСОБА_17 (фотографії датовані 11 січня 2014 року) /арк. справи 147 на звороті-148 Т.1/, подорожі до Словаччини з ОСОБА_17 І.З. (фотографія датована 17 травня 2014 року) /арк. справи 148, Т.1/.

Пояснення свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_3 турбувався про ОСОБА_2 у певні моменти її вагітності як про матір своєї дитини є гіпотетичними та не є достатньою підставою для визнання відповідача його батьком, оскільки доведенню підлягає саме кровне споріднення.

Надані позивачкою фотографії /арк. справи 7, Т.1/, на яких зображена вона та відповідач, зокрема, у період вагітності, не вказують на той факт, що дитина, якою вагітна позивачка, є дитиною ОСОБА_3, окрім того, позивачкою не надано негативу фотографій, інших первинних елементів, на підставі яких можливо виключити ймовірність монтажу таких світлин. Що стосується твердження позивачки про те, що з фотографій дитини та фотографій відповідача чітко простежується зовнішня схожість між цими особами, то таке твердження є голослівним та ґрунтується на припущеннях. Те саме стосується показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про те, що народжена позивачкою дочка ОСОБА_6 дуже схожа на ОСОБА_3 - це лише припущення кожного зі свідків і не може бути враховано як доказ.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При прийнятті рішення суду враховує, що сторонам зрозуміле значення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якої питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 17 лютого 2017 року у справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої долучено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». У ході підготовки до виконання експертизи повідомленнями 02 березня 2017 року та 05 квітня 2017 року викликався для відбору біологічних зразків (зразків рідкої крові та крові на марлі) ОСОБА_3 Вказані повідомлені були отримані стороною відповідача, про що є відповідні відмітки в матеріалах справи. Відповідно до листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 27 квітня 2017 року № 1098-05 ухвалу Трускавецького міського суду від 17 лютого 2017 року про призначення судово-медичної генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства повернуто без виконання у звязку з неприбуттям ОСОБА_3 до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертного дослідження /арк. справи 118, Т.2/. Що стосується причин неявки відповідача для проведення експертизи, то представником відповідача надані документи, що доводять поважність такої неявки: копія закордонного паспорта, з відмітки в якому вбачається, що ОСОБА_3 перетинав державний кордон України 28 березня 2017 року (саме на цей день відповідач викликався експертною установою для відбору біологічного матеріалу) /арк. справи 126, Т. 2/ та копія медичної довідки № 34 від 24 квітня 2017 року, виданої КП «Трускавецька міська лікарня», відповідно до якої ОСОБА_3 знаходився на обстеженні та консультації у лікаря-гастроентеролога 24 квітня 2017 року, де йому поставлено діагноз «Хронічний панкреатит в стані загострення з болевим та диспентичним синдромом» /арк. справи 127, Т. 2/, відповідно до виписки з з медичної книги ОСОБА_3 рекомендовано пройти повторне обстеження через 3 дні /арк. справи 129, Т. 2/.

Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. В ході розгляду справи питання про примусовий привід відповідача для участі в експертизі стороною позивачки та експертною установою не ставилося.

Як вбачається з амбулаторної картки ОСОБА_3, він страждає тривожно-фобічним розладом з панічними атаками зі стійкими помірно-вираженими хворобливими проявами, що зафіксовано в медичній карті амбулаторного хворого /арк. справи 55-61, 74-76 Т.2/. Про не перенесення ним вигляду крові, а також ризик настання панічної атаки у випадку відбору крові, у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_12 Таким чином, поведінку відповідача суд не розцінює як спосіб уникнення участі в судово-медичній генетичній експертизі.

Варто підкреслити, що примусове приведення на експертизу у порядку ч. 2 ст. 146 ЦПК України не означає примусового відбору для дослідження крові, тощо. У разі заперечення щодо проведення таких маніпуляцій застосування сили є неприпустимим.

Суд вважає, що сторона відповідача надала докази які підтверджують неможливість подання визначеного експертною установою матеріалу (крові), для проведення судової генетичної експертизи на предмет встановлення батьківства, яка була призначена судом за клопотанням позивача, однак питання щодо надання інших біологічних матеріалів (наприклад, слини), експертами не ставилося.

Суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки у ході розгляду справи не встановлено, що відповідач відмовлявся від проведення експертизи, то обставину його неявки у розумінні ч. 1 ст. 146 ЦПК України не можна розцінювати як факт визнання ним свого батьківства. На підтвердження неможливості явки в експертну установу відповідачем надано належні підтверджуючі дані, про які йшлося вище.

Зазначені вище обставини у їх сукупності свідчать про відсутність батьківських правовідносин, які б виникли у відповідача відносно дитини (відсутність матеріальної допомоги, піклування, бажання спілкування, турботи, спільного виховання), які б слугували підставами для встановлення батьківства. Визнання батьківства судом можливе лише завляки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Стороною позивача як підставу для визнання батьківства не надано відомостей, які засвідчують походження дитини від ОСОБА_3 З аналізу наведених доказів, фактів, випливає, що ні в матеріалах справи, ні у судовому засіданні позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 є батьком її дочки ОСОБА_6, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Т.В. Василюк