У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», третя особа - управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання боргу недійсним, стягнення коштів та судових витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у 1999 році вона провела природний газ за власні кошти та зареєструвала газові прилади.

Оплату за газ здійснювала за розрахунковою книжкою. 5 вересня 2014 року на її адресу направлено попередження від публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» (далі - ПАТ «Закарпатгаз») про можливе припинення газопостачання у зв'язку із заборгованістю у розмірі 1 288 грн 45 коп.

Зазначає, що відповідачем не враховано наявність у будинку конвекторів, пільг, неправильно розраховано субсидію та непроведено звірку заборгованості, тому просила задовольнити позов та визнати борг недійсним, а також стягнути кошти.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що оскарження дій ПАТ «Закарпатгаз» щодо нарахування плати за використаний природний газ, є різновидом претензії, а тому не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав, оскільки не відповідають положенням ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ЦК України. ПАТ «Закарпатгаз» правильно нараховано ОСОБА_3 вартість наданих послуг по газопостачанню з урахуванням обсягу спожитих послуг та зареєстрованих у її будинку опалювальних газових приладів, у тому числі пільг та субсидії за спірний період, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відсутні правові підстави для перерахунку боргу та повернення незаконно нарахованих та сплачених коштів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_4 на підставі договору про надання населенню послуг з газопостачання від 5 липня 2006 року № 1914963 є споживачем природного газу у будинку АДРЕСА_1. Також установлено, що заборгованість споживача станом на 1 березня 2014 року за використаний природний газ складала 1 131 грн 31 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судами зазначено, що звертаючись з даним позовом, ОСОБА_4 просила про захист її порушеного права як споживача, оскільки предметом спору є правомірність нарахування плати за використаний природний газ, у тому числі, з урахуванням наданих пільг, які передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», субсидії та стягнення з відповідача на свою користь 2 758 грн незаконно нарахованого боргу.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, а саме захист його прав як споживача та зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, вимоги про сплату боргу, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 указаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, судом не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик