Справа № 341/367/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1315/2017
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду від 23 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

17.02.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору № 215 К від 09.07.2008 року, укладеному між «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 на суму 9500 Євро, зі сплатою за користування кредитом 40% річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 08.07.2015 року, утворилась заборгованість, яка станом на 13.11.2014 року становить 27187,21 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 527159,97 грн.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання по договору кредиту позивач просив стягнути вищевказану заборгованість в солідарному порядку з нього та ОСОБА_1, яка є поручителем за договором поруки від 10.07.2008 року, укладеному між «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Рішенням Галицького районного суду від 23 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про відсутність доказів укладення кредитного договору, оскільки сторони досягли істотних умов договору, власноручно його підписали, отримання коштів підтверджено ордером-розпорядженням, а тому позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Зазначає, що відповідно до правової позиції Постанови Судової палати у цивільних справах ВСУ від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Факт отримання кредитних коштів підтверджується випискою по договору №215 від 09.07.2008 року.

Апелянт також зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про те, що договір поруки припинено на підставі ч.4 ст. 559 ЦК, оскільки згідно пункту 11 цього договору порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, а саме 08.07.2018 року.

Також апелянт вказує на те, що суд необґрунтовано послався на те, що у позивача відсутнє право надавати кредит у іноземній валюті, оскільки згідно ст. 192 ЦК до грошових коштів віднесено грошову одиницю України та іноземну валюту, а також чинним законодавством не встановлено обовязку отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України для здійснення резидентами операцій по одержанню або наданню кредитів в іноземній валюті.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав доказів невиконання відповідачами зобовязань за договором кредиту, зокрема, не подав деталізований розрахунок заборгованості, виписки щодо обліку операцій з видачі кредитних коштів, погашення кредиту і сплати відсотків, що позбавило суд можливості встановити факт наявності заборгованості.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2008 року між «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 215К на суму 9500 Євро, зі сплатою за користування кредитом 18% річних та кінцевим терміном повернення 08.07.2015 року. (а.с.11-13)

Для забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 10.07.2008 року між «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 215К, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 зобовязань за договором кредиту № 215К від 09.07.2008 року.

Згідно п.10 зазначеного договору порука діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору і строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років п.11 цього Договору. (а.с.16)

На підтвердження позовних вимог позивач подав розрахунок заборгованості за договором кредиту, з якого вбачається, що з часу отримання кредитних коштів відповідач погашав заборгованість, однак з порушенням графіка погашення кредиту та відсотків, визначеного в додатку №1 до кредитного договору.

Згідно. п.4.1. договору кредиту позичальник сплачує відсотки у розмірі 18% річних. А при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1 та 4.1.1 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Представник відповідача та ОСОБА_1 не заперечили факту отримання кредитних коштів та часткового погашення кредиту, однак не погодились з розрахунком заборгованості, поданим представником позивача.

Встановлено, що заборгованість за договором кредиту становить 27187,21 Євро, з яких 8900,89 Євро заборгованість за кредитом, що в гривневому еквіваленті становить 172588,26 грн., 10449,53 Євро заборгованість за відсотками за користування кредитом, що в гривневому еквіваленті становить 202616,39 грн., 6529,88 Євро заборгованість по пені, що в гривневому еквіваленті становить 126614,40 грн., 12,89 Євро штраф фіксована частина, що в гривневому еквіваленті становить 249,94 грн., та 1294,02 Євро штраф процентна складова, що в гривневому еквіваленті становить 25091,05 грн.

Оскільки відповідач погашав кредит з порушенням визначеного договором графіка, то відсотки за користування кредитом нараховувались як на поточну заборгованість так і на прострочену заборгованість, що відображено у колонках №9 та №10 розрахунку заборгованості, і така заборгованість по процентах, як було зазначено вище, становить суму 10449,53 Євро.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідачів щодо необґрунтованості нарахування заборгованості за договором кредиту, оскільки ними не вказано в чому полягає неправильність нарахування, натомість у розрахунку заборгованості у відповідних колонках відображено як сальдо поточне, сальдо прострочене, погашення тіла кредиту, відсоткові ставки, нарахування відсотків за користування кредитом, пені за прострочення сплати кредиту, так і відображено погашення кредиту.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку про наявність заборгованості за договором кредиту, однак позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, штрафу (фіксованої частина) та штрафу (процентної складової), не врахувавши положень ст. 549 ЦК.

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Відповідно до ст.3607 ЦПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, до стягнення підлягає заборгованість в сумі 20657,33 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 400545,62 грн., з яких: 8900,89 Євро заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті становить 172588,26 грн., 10449,53 Євро відсотків за користування кредитом, що в гривневому еквіваленті становить 202616,39 грн., 12,89 Євро штраф фіксована частина, що в гривневому еквіваленті становить 249,94 грн., та 1294,02 Євро штраф процентна складова, що в гривневому еквіваленті становить 25091,05 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Крім того, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Встановлено, що за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило 3654,00 грн. та 4019,40 грн. судового збору, що підтверджено платіжними дорученнями відповідно від 06.02.2015 року та від 23.06.2017 року (а.с. 1, 176)

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 23 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки с. Кінашів Галицького району Івано-Франківської області ІПН НОМЕР_2, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 20657,33 Євро заборгованості за договором кредиту, що в гривневому еквіваленті становить 400545,62 грн., з яких: 8900,89 Євро заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті становить 172588,26 грн., 10449,53 Євро відсотків за користування кредитом, що в гривневому еквіваленті становить 202616,39 грн., 12,89 Євро штраф фіксована частина, що в гривневому еквіваленті становить 249,94 грн., та 1294,02 Євро штраф процентна складова, що в гривневому еквіваленті становить 25091,05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з кожного по 3836,70 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3