АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6729/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/640/К/17 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія № 30 (1) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєднався Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби, треті особи: прокуратура Дніпропетровської області, Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та суду, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та суду.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 березня 2016 року начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 складено протокол № 2 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП відносно нього, ОСОБА_2.

30 березня 2016 року зазначений протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відносно нього, у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.. 172-7 КУпАП надійшов до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду по суті.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2016 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності його, ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, визнано винним у скоєнні правопорушення, повязаного з корупцією, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 2040 грн., стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 275 грн.

Не погодившись із вищезазначеною Постановою суду, 28 квітня 2016 року, він звернувся з апеляційною скаргою на Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25.04.2016 року до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

24 травня 2016 року Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області Постанову судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Вважає, що відносно нього начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 незаконно складено протокол № 2 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП і його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності суддею Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області Черкасенко Т.Г.

Моральну шкоду, заподіяну йому внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за начебто скоєне правопорушення, повязане з корупцією, винесену відносно нього незаконну постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач оцінює в сумі 300 000 (триста тисяч) гривень і вважає, що має право на її відшкодування у порядку, встановленому законодавством та просив стягнути з Державної казначейської служби України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 30 000 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум, з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Судові витрати покладено на рахунок держави.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та суду, оскільки підставою для виникнення права на відшкодування шкоди є незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, в той час, як на позивача таких видів адміністративного стягнення не накладалось.

Крім того апелянт вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів його моральних страждань.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2016 року начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 складено протокол № 2 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_2

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2016 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, визнано винним у скоєнні правопорушення, повязаного з корупцією, та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 2040 грн., стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 275 грн.

24 травня 2016 року Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області Постанову судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки щодо позивача провадження у справі закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету моральної шкоди, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовідносини які склалися між сторонами, щодо відшкодування шкоди, регулюються нормами ст.ст. 1173-1176 ЦК України, та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) (у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За статтею 2 цього Закону право на відшкодування шкоди у таких випадках виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення.

Згідно зі ст. 12 Закону розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди з огляду на загальні підстави, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Оскільки має місце спеціальний делікт, то така шкода як виключення із загального правила відшкодовується незалежно від вини заподіювача, проте відповідальність без вини не звільняє від доведеності інших елементів цивільного правопорушення, як то шкоди, протиправної поведінки, причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою.

Колегія суддів вважає, що на підставі вище наведених норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки щодо позивача було закрито провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, то він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів прокуратури та суду, оскільки підставою для виникнення права на відшкодування моральної шкоди є незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, в той час як на позивача таких видів адміністративного стягнення не накладалось колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) (у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За статтею 2 цього Закону право на відшкодування шкоди у таких випадках виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2016 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, визнано винним у скоєнні правопорушення, повязаного з корупцією, та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 2040 грн., стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 275 грн.

24 травня 2016 року Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області Постанову судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

В даному випадку, обставини про те, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, закрито, свідчать про незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності та становлять підставу для відшкодування завданої йому у зв'язку з цим моральної шкоди.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди, яка стягнута на користь позивача, при цьому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів його моральних страждань колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент завдання шкоди) відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що позивач протягом певного періоду часу вживав передбачені законодавством заходи для відновлення своїх прав, починаючи з часу винесення Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності і до скасування вказаної постанови судом апеляційної інстанції та закриття провадження у справі.

Обставини про те, що справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, свідчать про незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності та становлять підставу для відшкодування завданої йому у зв'язку з цим моральної шкоди.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, при вирішенні питання про розмір завданої позивачеві моральної шкоди, вірно керувався вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент завдання шкоди) та правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи з того, що позивач в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності зазнав великих моральних страждань, переживав і тепер переживає, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, негативно впливає на його ділову репутацію, підриває його авторитет як в очах підлеглих так і в очах громадян, з якими він спілкуюсь безпосередньо, за час перебування під судом порушились його особисті та професійні зв'язки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, встановив розмір моральної шкоди 30000 грн., які підлягають стягненню з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростували встановлені обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області, до якої приєднався Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: