Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства автомобільних доріг України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, за касаційною скаргою Державного агентства автомобільних доріг України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 жовтня 2016 року Державним агентством автомобільних доріг України видано наказ № 520-К про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 10 жовтня 2016 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для прийняття наказу № 520-К від 10 жовтня 2016 року зазначено накази Державного агентства автомобільних доріг України від 10 грудня 2015 року № 330; від 21 червня 2016 року № 176, від 18 липня 2016 року № 199, службова записка від 10 жовтня 2016 року.

На думку позивача, при його звільненні були порушені норми трудового законодавства, зокрема: положення ст. ст. 40, 47, ч. 1 ст. 149 КЗпП України та п. 1.2.1 Наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 09 жовтня 2012 року№384 «Про порядок розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільненням з посад керівників та керівних працівників галузі, винесення доган та резерв кадрів», а саме відповідач не зажадав від нього надання письмових пояснень, не повідомив, у чому саме полягає порушення трудових обов'язків, не ознайомив з службовою запискою від 10 жовтня 2016 року, що зазначена як підстава для прийняття оскаржуваного наказу. Крім цього, йому не було видано трудову книжку із записом про його звільнення, розрахунок з ним не провели. Також зазначав, що його звільнили в період тимчасової непрацездатності, що заборонено законом та без погодження з органом місцевої влади.

Позивач посилався на те, що 08 липня 2016 року голова Державного агентства автомобільних доріг України звертався до Вінницької обласної державної адміністрації з листом № 1468/2/8.2-7 про погодження звільнення начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області ОСОБА_3, однак 13 липня 2016 року на даний лист надано відповідь за № 01.01-16/4518 за підписом голови Вінницької обласної державної адміністрації про не погодження звільнення начальника Служби з займаної посади.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати наказ від 10 жовтня 2016 року № 520-К «Про звільнення ОСОБА_3.» та поновити його на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 10 жовтня 2016 року № 520-к «Про звільнення ОСОБА_3.»

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 11 жовтня 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області з 11 жовтня 2016 року допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі Державне агентство автомобільних доріг України просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 є незаконним, оскільки відповідачем при його звільненні допущено порушення трудового законодавства, так як в наказі від 10 жовтня 2016 року № 520-к не зазначено, за яке конкретно порушення трудової дисципліни проведено звільнення ОСОБА_3 та відповідачем не доведено, за яке конкретно порушення позивача звільнено з роботи, а тому суд вважав, що відсутні підстави стверджувати про наявність чи відсутність вини позивача у вчиненні конкретного правопорушення; звільнення ОСОБА_3 не було погоджено з головою обласної державної адміністрації; не було запропоновано ОСОБА_3 надати письмові пояснення відповідно до ст. 149 КЗпП України, не ознайомлено його з наказом про звільнення під розписку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та зазначив, що звільнення ОСОБА_3 було проведено в період його тимчасової непрацездатності.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_3 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Заходи дисциплінарного стягнення передбачені ст. 147 КЗпП України, до них належать догана та звільнення. Диспозиція наведеної норми дозволяє застосовувати до окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення, передбачені законодавством, статутами та положеннями про дисципліну.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 10 грудня 2015 року № 330 до ОСОБА_3 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за допущені грубі порушення фінансової та виробничої дисципліни при організації виконання робіт з поточного середнього ремонту автомобільних доріг загального користування у Вінницькій області, що призвело до збільшення боргових зобов'язань Укравтодору перед підрядником, поставило під загрозу підготовку до експлуатації у зимовий період мережі доріг загального користування у Вінницькій області.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 21 червня 2016 року № 176 за невиконання вимог плану-заходів, затвердженого наказом Укравтодору від 14 квітня 2015 року № 100 та п. 5 вказаного наказу до ОСОБА_3 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність контролю за виконанням директивних документів Укравтодору.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 18 липня 2016 року № 199 за невиконання вимог п. 2.1, 2.2 наказу Укравтодору від 04 квітня 2016 року № 89 «Про забезпечення координації ремонтно-будівельних робіт на автомобільних дорогах загального користування у 2016 році», п. 3.1 наказу Укравтодору від 17 червня 2016 року № 174 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», п. 2.1 Окремого доручення від 01 квітня 2016 року № 69 щодо забезпечення належного інформування, до ОСОБА_3 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 10 жовтня 2016 року № 520-К звільнено ОСОБА_3, начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, із займаної посади за систематичне невиконання покладених на нього обов'язків.

Підставою звільнення зазначено накази Державного агентства автомобільних доріг України від 10 грудня 2015 року № 330, від 21 червня 2016 року № 176, від 18 липня 2016 року № 199, службова записка від 10 жовтня 2016 року.

Зі змісту доповідної начальника відділу внутрішнього аудиту та аналізу вбачається, що у 2016 році відділом внутрішнього аудиту та аналізу було проведено ряд внутрішніх аудитів в Службах автомобільних доріг. Аудитами встановлено ряд суттєвих порушень та недоліків в їх діяльності. За результатами аудитів Службам надано рекомендації щодо відшкодування порушень та покращення фінансово-господарської діяльності підприємства. Встановлено, що станом на 06 жовтня 2016 року окремими Службами не враховано надані рекомендації та не відшкодовано виявлені порушення. Так, Службою автомобільних доріг у Вінницькій області не відшкодовано порушення на загальну суму 4820,6 тис. грн., яке виникло внаслідок завищення вартості робіт ДП «Вінницький автодор».

Оцінюючи вказану службову записку як доказ на підтвердження звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, суди виходили з того, що зазначена доповідна адресована конкретній посадовій особі та містить у собі лише пропозиції та рекомендації. Викладені в доповідній порушення не були трансформовані в розпорядчий документ та відповідно з доповідної записки не вбачається, що на позивача були покладені певні обов'язки, особа з ними була ознайомлена та їх виконання було обумовлено конкретним проміжком часу.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні документи, що визначають посадові обов'язки ОСОБА_3

Отже, дійшовши висновку про те, що викладені у доповідній записці обставини не становлять систему порушень ОСОБА_3 трудових обов'язків, суди не дослідили обсяг його службових обов'язків та не встановили, чи не є вказані в службовій записці порушення наслідком невиконання ОСОБА_3 цих обов'язків.

Без встановлення цих юридично важливих фактичних обставин ухвалити законне й обґрунтоване рішення суду неможливо.

Також, посилаючись як на підставу поновлення ОСОБА_3 на роботі, суди зазначили, що роботодавець не зажадав від нього попередніх пояснень, що є порушенням ст. 149 КЗпП України. При цьому суд не звернув увагу на правову позицію Верховного Суду України, яка має враховуватись судами, викладену в постанові № 6-2801цс15 від 19 жовтня 2016 року (ст. 360-7 ЦПК України), про те, що невиконання роботодавцем обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника і неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджено наданими доказами. Зазначене суд достовірно не встановив.

Враховуючи, що у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, судами не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, такі рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Л.М. Мазур

О.В.Попович