Справа № 161/173/17
Провадження № 2/161/1156/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, про усунення перешкод у реєстрації права власності на спадкове майно, користуванні та розпорядженні майном

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.20015 року за позивачем ОСОБА_3 було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1, а за відповідачкою ОСОБА_5 - право власності в порядку спадкування на 1/12 частку цієї ж квартири. Вищевказане рішення суду набрало законної сили. Фактично на даний момент у спірній квартирі позивачці ОСОБА_3 належить 8/12 часток, позивачці ОСОБА_4 3/12 частки, а відповідачці ОСОБА_5 1/12 частка. Проте, вони (позивачі) не мають можливості зареєструвати право власності на вказане майно, а ОСОБА_4 також зареєструвати своє місце проживання та місце проживання її неповнолітніх дітей, оскільки відповідач після смерті батьків (спадкодавців) забрала свідоцтво про право власності на квартиру, технічний паспорт, будинкову книгу, утримує їх у себе, а також всіляко перешкоджає їм у реєстрації права власності. Оскільки для реєстрації права власності на нерухоме майно необхідно виготовити технічний паспорт, то у жовтні 2016 року ОСОБА_4, разом з фахівцем з інвентаризації нерухомого майна, намагалися потрапити до квартири. Однак, зробити це вона не змогла, оскільки третя особа ОСОБА_6 не пустила їх до однієї з кімнат у квартирі. ОСОБА_6 проживає у квартирі зі згоди своєї матері відповідачки ОСОБА_5, без достатніх на те правових підстав (не є співвласником, не є орендарем даного нерухомого майна, не зареєстрована у вказаній квартирі), але чинить їм перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. За весь час проживання у квартирі ОСОБА_7 комунальні послуги не оплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Просять суд зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити їм перешкод щодо володіння, користування та розпорядження квартирою № 5 в будинку № 7 по вул. Пушкіна в м. Луцьку, в тому числі надати вільний доступ до всіх кімнат та приміщень фахівцю з інвентаризації нерухомого майна для проведення вимірів необхідних для виготовлення технічного паспорту на квартиру; усунути перешкоди у реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року шляхом надання дозволу ОСОБА_3, або її представникам згідно нотаріально посвідчених довіреностей, на вчинення усіх дій, передбачених законодавством, для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_5; усунути перешкоди у володінні та розпорядженні майном шляхом зобовязання ОСОБА_5, ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3, ОСОБА_4, або їхнім представникам, згідно нотаріально посвідчених довіреностей, свідоцтво про право власності, технічний паспорт, будинкову книгу на квартиру АДРЕСА_1.

Під час розгляду даної справи судом, 01.04.2017 року, позивач ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.10.2017 року позивач ОСОБА_4 була залучена до участі у даній справі у якості правонаступника позивача ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає третя особа ОСОБА_6, саме вона створює перешкоди у володінні та розпорядженні квартирою. Так, ОСОБА_6 на дверях однією з кімнат встановила замок і не пускала позивачів до цієї кімнати, а також не дала можливості потрапити в дану кімнату фахівцю з інвентаризації нерухомого майна для проведення вимірів необхідних для виготовлення технічного паспорту на квартиру. Відповідач ОСОБА_5 в спірній квартирі не проживає, перешкоди у володінні користуванні та розпорядженні позивачами спірною квартирою з її боку полягають в тому, що вона не йде на жодний контакт з позивачами з питання реєстрації останніми права власності на квартиру, а також утримує у себе свідоцтво про право власності, технічний паспорт та будинкову книгу на квартиру. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, суду пояснила, що ОСОБА_6 не знала (не була попереджена) про прихід працівників БТІ, а отже вона була відсутня і її кімната була закрита. За інших обставин вона б безперешкодно допустила працівник БТІ до своєї кімнати. Недопущення працівників БТІ до однієї кімнати зі всього житлового приміщення не перешкоджає скласти технічну документацію на обєкт на підставі даних, що містяться у інвентарній справі на квартиру. Крім того, реєстрація права власності не є підставою для обовязкового проведення технічної інвентаризації, позивачі мають можливість отримати в БТІ належним чином посвідчені копії технічного паспорту та зареєструвати за собою право власності. Отже, можливість реєстрації права власності ОСОБА_3 на частку у спірній квартирі не залежить від допуску або не допуску ОСОБА_6 працівників БТІ до кімнати в якій вона проживає. Крім того, ніякі позовні вимоги до ОСОБА_6 не можуть бути предявлені, оскільки вона не є відповідачем у даній справі. Що стосується позовних вимог, предявлених до відповідача ОСОБА_5, то вона у спірній квартирі не проживає, жодних доказів створення нею перешкод позивачам у реалізації їх права власності, представником позивача суду не надано. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні 17.03.2017 року суду пояснила, що вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Так, дійсно вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, займає одну кімнату, двері якої обладнані замком. Проте, жодних перешкод позивачам вона ніколи не здійснювала, позивачі мають ключі від квартири та можуть безперешкодно у будь-який час до неї потрапити. На час приходу до квартири працівника БТІ вона в квартирі присутня не була.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 3/12 частки квартири АДРЕСА_1 та за позивачем - ОСОБА_3 право власності на 3/12 частки цієї ж квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно за ОСОБА_3 визнано право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, як на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8, який помер 03.11.2014 року, а за ОСОБА_5 - право власності на 1/12 частку № 5 в будинку № 7 по вул. Пушкіна в м. Луцьку, як на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8, який помер 03.11.2014 року (а.с. 5-7). Дане рішення суду набрало законної сили і є чинним (а.с. 8-9).

Право власності на 5/12 часток спірної квартири позивач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не зареєструвала.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Проте, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу з приводу створення перешкод позивачам у реалізації їх права власності на нерухоме майно відповідачем ОСОБА_5

Фактично, посилання позивачів та їх представника на створення перешкод у реалізації їх права власності з боку відповідачки ОСОБА_5, є недоведеними, а відтак не можуть бути прийняті судом, оскільки саме порушення прав особи є тією підставою, яка необхідна для здійснення їх захисту у судовому порядку.

Що стосується позовних вимог позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4щодо зобовязання ОСОБА_5 повернути позивачам або їхнім представникам, свідоцтво про право власності, технічний паспорт, будинкову книгу на квартиру АДРЕСА_1, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, позивачі ставлять питання про зобов»язань судом відповідача ОСОБА_5 передати їм правовстановлюючі документи на квартиру. При цьому про те, чи знаходяться вказані документи у відповідача та з чого випливає обов'язок відповідача їх передати, ані в позовній заяві, ані в поясненнях, наданих в ході судового засіданні, позивачі та їх представник не зазначили, хоча суд має право зобов'язувати особу вчиняти лише ті дії, обов'язок здійснення яких для нього встановлений відповідним законом або договором.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 та Галік про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкоди щодо володіння користування квартирою, зобовязати її передати позивачам свідоцтво про право власності, технічний паспорт, будинкову книгу на квартиру, то ці вимоги позивачів задоволенню також не підлягають, оскільки покладення будь-якого обовязку на фізичну або юридичну особу за рішення суду можливе лише у тому разі, якщо ця особа за своїм процесуальним становищем є відповідачем.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_6 не є відповідачем у даній справі, її процесуальне положення визначено позивачами як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, клопотання про залучення її у якості співвідповідача, позивачами та їх представником не заявлялося, а відтак у суду відсутні підстави для покладення на зазначену особу вказаних обовязків.

Таким чином, правові підстави для задоволення позову в даній справі відсутні, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати.

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою в якій заявили три позовні вимоги немайнового характеру.

Тобто, при подачі даного позову позивачам необхідно було б сплатити 551,20 грн. за кожну вимогу немайнового характеру, а всього 1653,6 грн. (551,2 грн. х 3) кожному.

Як слідує з роз»яснень наданих у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17.10.2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (п. 10) у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Проте, при подачі даного позову до суду, позивачі сплатили судовий збір в сумі 275,61 грн. кожна (а.с. 1), тобто сплатили його у меншому розмірі, ніж це визначено Законом України «Про судовий збір».

За таких обставин суд вважає за необхідне достягнути з позивачів на користь держави недоплачену ними суду судового збору в розмірі 1377 грн. 99 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, про усунення перешкод у реєстрації права власності на спадкове майно, користуванні та розпорядженні майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1377 (тисяча триста сімдесят сім) грн. 99 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9