АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4363/17 Головуючий 1 інст. Пашнєв В.Г.
Справа № 642/461/17 Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» про поновлення на роботі, стягнення сум недоплачених під час звільнення та заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» (далі - КЗОЗ «ХМПНД № З») про поновлення на роботі, стягнення сум недоплачених під час звільнення та заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі - 36774.52 грн. та недоплачену суму розрахунку при звільненні в сумі - 11163,03 грн.

В обґрунтування зазначала, що вона з 07.11.2008 року по 30.12.2016 року працювала на посаді заступника головного лікаря з медичної частини КЗОЗ «ХМПНД № З». 30.12.2016 року її звільнили з роботи у звязку із скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки з наказом про звільнення з роботи її ознайомлено частково, а його копія їй не видавалась. Також, порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та має на вихованні та утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку виховує одна. На її думку, вона має переважне право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне та необґрунтоване, висновки якого не відповідають обставинам справи та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що в порівнянні з іншими працівниками, які залишились працювати, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці; крім того, вона позивач має на вихованні та утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона виховує одна, оскільки з батьком дитини шлюб розірвано, тобто вона є єдиним працюючим членом сімї.

Крім того, 18.07.2016 року позивач отримала травму на робочому місці внаслідок злочинних насильницьких дій з боку одного з лікарів установи. В липні-серпні 2016 року перебувала на лікарняних у звязку з тимчасовою втратою працездатності.

Також, на час звільнення їй було виплачено заробітну плату не в повному обсязі з вини адміністрації підприємства, оскільки, адміністрацією закладу порушено порядок обліку виробничого травматизму, в звязку з чим їй не проведено розрахунок під час звільнення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги необґрунтовані, не доведені належними доказами та не підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 07.11.2008 року по 30.12.2016 року працювала на посаді заступника головного лікаря з медичної частини КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» (а.с. 5-8).

Наказом департаменту охорони здоровя Харківської міської ради від 26.10.2016 року № 503 «Про оптимізацію структури комунального закладу охорони здоровя «Харківський міський психоневрологічний диспансер № З», зокрема, наказано головному лікарю КЗОЗ «ХМПНД № З» ОСОБА_4 до 01.01.2017 року скоротити 1-ну посаду заступника головного лікаря з медичної частини (56-57).

Наказом № 83-к від 28.10.2016 року КЗОЗ «ХМПНД № 3» «Про оптимізацію структури КЗОЗ «ХМПНД № З», у виконання наказу департаменту охорони здоровя Харківської міської ради від 26.10.2016 року № 503 «Про оптимізацію структури комунального закладу охорони здоровя «Харківський міський психоневрологічний диспансер № З», зокрема, наказано скоротити 1-ну посаду заступника головного лікаря з медичної частини, запропонувати працівникам, які вивільняються працевлаштування на посади, які відповідають їх професійній кваліфікації та довезти до відома працівників, які вивільняються вказаний наказ (56- 60).

29.11.2016 року заступнику головного лікаря з медичної частини КЗОЗ «ХМПНД № З» ОСОБА_2М було запропоновано переведення на іншу посаду лікаря-психіатра дільничного та розяснено, що у разі відмови від переведення трудовий договір буде розірвано за п. 1 ст. 40 КЗпП з виплатою зі ст. 44 КЗпП вихідної допомоги.

Наказом № 98-к від 30.12.2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади заступника головного лікаря з медичної частини на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату), а саме: 1 посади заступника головного лікаря медичної частини, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, виплатою компенсацію за невикористану щорічну відпустку з 08.10.2016 року по 30.12.2016 року - за 8 календарних днів (а.с. 47-55).

З наказам про звільнення ОСОБА_2 ознайомлена 30.12.2016 року, про що свідчить її особистий власноруч поставлений розпис (а.с.47).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом першої інстанції було встановлено, що підставою для видання наказу про звільнення позивача стала реорганізація КЗОЗ «ХМПНД № 3», у звязку з отриманням наказу департаменту охорони здоровя Харківської міської ради від 26.10.2016 року № 503 «Про оптимізацію структури комунального закладу охорони здоровя «Харківський міський психоневрологічний диспансер № З» та наказу № 83-к від 28.10.2016 року КЗОЗ «ХМПНД № 3» «Про оптимізацію структури КЗОЗ «ХМПНД № 3», п.7 якого містить посилання на те, що працівникам, які вивільняються у звязку із зазначеними змінами, запропонувати працевлаштування на посади, які відповідають їх професійній кваліфікації.

У відповідності до приписів ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

З наданого до суду першої інстанції Протоколу № 21 від 08.12.2016 року засідання профспілкового комітету випливає, що ОСОБА_2 була інформована про погодження питання з адміністрацією КЗОЗ «ХМПНД № 3» щодо скорочення посади заступника головного лікаря, яку вона займала згідно штатного розпису, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з вирішенням питання щодо оптимізації структури КЗОЗ «ХМПНД № 3» (а.с. 67-68).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, звільнення працівників, зокрема з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП, необхідно також отримати згоду відповідного профспілкового органу.

З пропозицією посади лікаря - психіатра дільничного ОСОБА_2 не визначилася, про що свідчить це попередження за підписами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та протоколом № 20 від 29.11.16 року і № 21 від 08.12.16 року засідання профспілки, на яке була запрошена і була присутня ОСОБА_2, якій було відомо, що тільки ця посада є вакантною з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду (а.с.98).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам були надані наступні роз'яснення по застосуванню норм КЗпП України: розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до Правових позицій Верховного Суду України, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, суд виходив з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Суд було встановлено, що відповідачем було дотримано порядок вивільнення працівника, оскільки має місце скорочення штату, внаслідок чого була скорочена посада, на якій працювала позивач та остання була попереджена про наступне звільнення не пізніше, ніж за два місці та їй було запропонована посада лікаря-психіатра дільничного, від якої вона відмовилась.

Стосовно посилань позивача на незаконність її звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 184 КЗпП, як одинокої матері судом було встановлено наступне.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України - одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Позивачем у заяві зазначено, що вона має на вихованні та утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку виховує одна, оскільки з батьком дитини шлюб розірвано 14.05.2007 року, проте документів для підтвердження того, що батько ОСОБА_3 не бере участі у вихованні суду не надано.

Як зазначав інспектор з кадрів КЗОЗ «ХМПНД № 3» у доповідній записці від 13.02.2017 року, ОСОБА_2 згідно ст.19 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР зі змінами, за додатковою соціальною відпусткою не зверталась. Документів, що підтверджують її статус «одинока мати» позивач не надавала і додатковою соціальною відпусткою за весь період праці не користувалась (а.с.69).

Інформацією щодо участі ОСОБА_8 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, Управління служб у справах дітей не володіє (а.с.126).

Згідно списку працівників, в Додатку № 6 до колективного договору на 2015-2017 роки, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину інваліда, матері одиночки, в тому числі розведені, маючи дітей до 18 років, а також особа, яка взяла дитину під опіку - ОСОБА_2 не значиться (а.с.130).

Також, судом не встановлено будь-яких фактичних обставин, які б могли свідчити про утиск на ОСОБА_2 з боку адміністрації КЗОЗ «ХМПНД № 3» і таких доказів не надано.

Таким чином, оцінивши надані по справі докази, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку у відмові задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

ОСОБА_1