АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6192/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2576/17Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.,

секретар Колодюк О.П.,

за участю ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 12 884,96 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником автомобіля ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 червня 2010 року серії САА 659398.

14 березня 2015 року ОСОБА_5 повідомив його про те, що належний йому автомобіль ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого отримав механічні пошкодження.

Відповідно до довідки, виданої інспектором з ОМ ДТП ВДАІ з обслуговування м. Кременчук капітаном міліції ОСОБА_6, на ім'я ОСОБА_5 13 березня 2015 року по вул. Першотравневій у м. Кременчуці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні ушкодження: задні дверцята, задня панель, задній лівий ліхтар, заднє ліве крило, глушник (копію вказаної довідки додано до позову).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КпАП України, притягнуто до адміністративної відповідальності(справа № 524/2090/15-п).

Постановою встановлено, що 13 березня 2015 року о 18.20 год. ОСОБА_2 в темну пору доби в м. Кременчуці по вул. Першотравневій керував автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, в умовах недостатньої видимості перевищив безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди не впорався з керуванням, скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, який стояв попереду, чим порушив п. 12.2 ПДР. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

У результаті пошкодження його автомобіля з вини відповідача, він зазнав збитків у вигляді витрат на ремонт вказаного автомобіля, які становлять 22 630 грн, та включають в себе: 13 950 грн - витрати на оплату ремонтних робіт та 8 680 грн - витрати на придбання запасних частин та деталей необхідних для ремонту.

07 травня 2015 року згідно з актом ОСГПО-494 від 05 травня 2015 року, поліс АІ/6141529 від 07 серпня 2015 року, йому було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9 745,04 грн. Однак понесені збитки з вини відповідача становлять 22 630,00 грн.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме: 22 630 грн - 9 745,04 = 12 884,96 грн.

В обґрунтування визначеного розміру моральної шкоди зазначив, що моральна шкода, спричинена йому у зв'язку з пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, полягає не тільки у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, як це передбачено п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а й у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього і членів його сім'ї, що було виражено у порушенні їх нормального життєвого ритму, появи додаткових незручностей та іншою сукупністю факторів та обставин, які ускладнили життя його родині, та оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в розмірі 12 884,96 грн та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із зазначеним рішенням місцевого суду не погодився відповідач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що, якщо позивач незгоден з виплаченою страховиком сумою, то він має звернутися з позовом саме до страховика, оскільки за договором страхування ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн., що повністю покриває витрати позивача на ремонт автомобіля. Також, не погоджується з висновком місцевого суду щодо стягнення моральної шкоди, так як її наявність не підтверджується наданими суду доказами.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року зазначене рішення районного суду скасовано в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції і направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що ухвалюючи рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що існує різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром завданої матеріальної шкоди, яка і підлягає стягненню з винної особи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля позивача, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки він на час скоєння ДТП перебував за кордоном і не мав фізичної можливості використовувати автомобіль у своїх потребах.

Суд касаційної інстанції не погодився із таким висновком суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником автомобіля ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09 червня 2010 року серії САА 659398.

14 березня 2015 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 про те, що належний йому автомобіль ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого отримав механічні пошкодження.

Відповідно до довідки, виданої інспектором з ОМ ДТП ВДАІ з обслуговування м. Кременчук капітаном міліції ОСОБА_6, на ім'я ОСОБА_5, 13 березня 2015 року по вул. Першотравневій в м. Кременчуці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження: задні дверцята, задня панель, задній лівий ліхтар, заднє ліве крило, глушник (копію вказаної довідки додано до позову).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності (справа № 524/2090/15-п).

У результаті пошкодження автомобіля ОСОБА_4 з вини ОСОБА_2 позивач зазнав збитків у вигляді витрат на ремонт вказаного автомобіля, які становлять 22 630 грн., що підтверджується копіями товарних чеків та актом про виконання робіт.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Кредо» згідно з договором (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 06 серпня 2014 року АІ/6141529, стоком дії з 07 серпня 2014 року по 06 серпня 2015 року, франшиза за полісом 0 грн.

Внаслідок ДТП ОСОБА_4 на підставі страхового акта від 05 травня 2015 року ОСГПО-494 виплачено страхове відшкодування в сумі 9 745,04 грн. на картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Отже, ухвалюючи рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що існує різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром завданої матеріальної шкоди, яка і підлягає стягненню з винної особи у розмірі 12884 грн. 96 коп.

Проте, висновок місцевого суду в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, не узгоджуєтсья з дійсними обставинами справи.

Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_4 прохав суд стягнути таку шкоду, вказуючи на те, що вона заподіяна йому як власнику пошкодженого з вини відповідача автомобіля, а також указував й на душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та членів його сім'ї, що було виражено у порушенні їх нормального життєвого ритму, оскільки, коли він перебував за межами України, зазначений автомобіль було залишено ОСОБА_5 для задоволення потреб сім'ї позивача, а саме для пересування дітей та дружини, оскільки дружина є інвалідом третьої групи, а двоє дітей мають вік 3,5 та 2 роки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 було заподіяно моральної шкоди. Проте, враховуючи конкретні обставини заподіяння шкоди, наслідки та інші негативні явища, розмір такої шкоди колегія суддів оцінює у 7 000 грн.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимогстатті 59 ЦПК Українищодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК України), порушення вимогстатті 215 ЦПК Українищодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленимистаттею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди, що була стягнута з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що стягнутий з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 до 7 000 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий судя: --//-- ОСОБА_1

Судді: --//-- ОСОБА_8

--//-- ОСОБА_9

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1