Справа № 136/1462/17
провадження № 2/136/608/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" жовтня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

роглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької про визначення частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача обґрунтовуючи його тим, що 16.04.2012 помер ОСОБА_2, який приходився їй, ОСОБА_1, рідним батьком. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшло ? частки у квартирі №13 в житловому будинку під №19 по вул. Пушкіна в м. Липовець Липовецького району, Вінницької області. Позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, у визначений законодавцем строк звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту. Постановою державного нотаріуса у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №13 в житловому будинку під №19 по вул. Пушкіна в м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області, їй було відмовлено. Відмова нотаріуса мотивована тим, що у правовстановлюючому документі на нерухомість, яка є обєктом спільної часткової власності, власником ? частки у якій був спадкодавець та ? вона, ОСОБА_1, містяться виправлення щодо належності часток її власникам, які оформлені з порушенням та не застережені посадовою особою, яка видавала документ відповідно до діючого на час їх видачі законодавства. Зважаючи на те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, незалежно від того, що вона є громадянином ОСОБА_3 Федерації, а таке її право невизнається та оспорюється, позивач просить суд здійснити захист її порушених прав у спосіб шляхом визначення часток власників нерухомості у спільній частковій власності та визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, однак представник позивача надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився. Міський голова надав заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просить слухання справи проводити без його участі.

Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 16.04.2012 в с. Анніно, Ломоносівського району, Ленінградської області, помер ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про смерть серія ІІ-ВО №546820, видане Відділом РАЦС (ЗАГС) Адміністрації МО Ломоносівського муніципального району Ленінградської області 17.04.2012 (а.с. 15). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

З матеріалів Спадкової справи, які були витребувані судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не вчинив. Своїм правом на спадкування скористалась дочка - ОСОБА_1, в підтвердження чому є свідоцтво про народження серія ІV-АМ №410683 (а.с. 14), подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою ОСОБА_3 Федерації, на що вказують паспортні документи (а.с.4).

22 січня 1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД.

10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України ОСОБА_3 Федерацією.

Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав-учасниць (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони.

Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони.

Відповідно до статті 13 Конвенції усі документи, складені та посвідчені згідно із чинним законодавством країни, не потребують додаткового посвідчення і користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Конвенція закріплює право громадян кожної із Договірних Сторін щодо успадковування на територіях інших Договірних сторін майна чи прав за законом чи заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, що і власні громадяни. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої розташоване це майно.

Відповідно до статті 45 Конвенції право спадкування майна визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання. Однак, право спадкування нерухомого майна визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло виданого 28 січня 1994 року Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області, квартира за №13 в житловому будинку по вул. Пушкіна № 19 в м. Липовець, з господарськими будівлями, а саме: - підвал 6 м. кв., В гараж - 33 м.кв, В1сарай - 9 м. кв., що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.7) ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є власниками нерухомості, частки яких дописано по ? частці кожен, що застережено завідуючим загальним відділом Липовецької міської ради та скріплено печаткою для пакетів.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.03.2012, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка настала 01.03.2006, по ? частці від ? належної спадкодавцеві у квартирі №13, в житловому будинку за №19 по вул. Пушкіна в м. Липовець Вінницької області( а.с. 8-9) в порядку спадкування за законом. Вказане рішення набрало законної сили 02.04.2012 та було звернуто до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав сформованого 22.06.2012, право приватної власності на спільну сумісну власність по ? частці від ? частини у квартирі було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1В.(а.с.10).

Наведене свідчить, що позивач є власником ? частки квартири №13, в житловому будинку за №19 по вул. Пушкіна в м. Липовець Вінницької області, а ОСОБА_2 відповідно був власником ? часток у цьому обєкті нерухомості.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.03.2012, отож в силу правил ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав від 22.06.2012 року (а.с.10), право спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано на квартиру №13, в житловому будинку за №19 по вул. Пушкіна в м. Липовець Вінницької області.

За правилами ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Як убачається із матеріалів Спадкової справи, яка була витребувана на запит суду, позивач, ОСОБА_1, скористалась своїм правом на спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_2, подавши на протязі визначеного законом строку за місцем відкриття спадщини до нотаріуса за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не встановлено, отож позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину.

Постановою державного нотаріуса у видачі на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №13 в житловому будинку під №19 по вул. Пушкіна в м.Липовець Липовецького району Вінницької області, було відмовлено, оскільки у правовстановлюючому документі на нерухомість, яка є обєктом спільної часткової власності, власником ? частки у якій був спадкодавець та ? вона, ОСОБА_1, містяться виправлення щодо належності часток її власникам, які оформлені з порушенням та не застережені посадовою особою, яка видавала документ відповідно до діючого на час їх видачі законодавства.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2 спадщину прийняли у строки та порядку відповідно до діючого законодавства, однак реалізувати свої права в нотаріальному порядку позбавлена можливості від незалежних від неї причин, відтак порушення її прав є очевидним, відтак суд вважає, що воно підлягає захисту у судовому порядку у спосіб, що нею обраний, оскільки буде сприяти відновленю порушених прав.

Крім цього, суд враховує, що відповідач позов визнав.

За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. (Постанова, Пленум Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Зважаючи на те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.1218, 1226, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 158, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_2, який помер 16.04.2012 в с. Анніно, Ломоносівського району, Ленінградської області, ОСОБА_3 Федерації, в праві спільної сумісної власності на квартиру за №13 в житловому будинку по вул. Пушкіна № 19 в м. Липовець, Вінницької області, , з господарськими будівлями, а саме: - підвал 6 м. кв., В гараж - 33 м. кв, В1сарай - 9 м.кв., становила 3/4 частки обєкта нерухомості.

Визначити, що частка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки ОСОБА_3 Федерації, в праві спільної сумісної власності на квартиру за №13 в житловому будинку по вул. Пушкіна № 19 в м. Липовець, Вінницької області, , з господарськими будівлями, а саме: - підвал 6 м. кв., В гараж - 33 м. кв, В1сарай - 9 м.кв., становила 1/4 частки обєкта нерухомості.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою ОСОБА_3 Федерації, право власності в порядку спадкування за законом на ? частки квартири під № 13, в житловому будинку під №19, з господарськими будівлями, а саме: - підвал 6 м.кв., «В» - гараж - 33 м.кв., «В1» - сарай - 9 м.кв., що розташована по вул. Пушкіна, в місті Липовець, Вінницької області, після смерті ОСОБА_2, який помер 16.04.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко