У Х В А Л А

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дитину-інваліда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 1 тис. грн, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 16 серпня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 500 грн щомісячно протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування ним, починаючи із 16 серпня 2016 року. вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року рішення міського суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дитину-інваліда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи із 16 серпня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом, починаючи із 16 серпня 2016 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

18 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 1-3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ.

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року, в якій, на її думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі фактично позбавить його засобів для існування, тому, враховуючи його матеріальний стан, дійшов висновку про стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 27 липня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду, який урахував стан здоров'я дитини та матеріальний стан відповідача і дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук