АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Тітов М.Ю.
№22-ц/796/9967/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №756/8206/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Немировської О.В.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

У липні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали клопотання про забезпечення позову, в якому вказали, що згідно листів Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 29.03.2016 року, 05.05.2016 року та 03.06.2016 року за даними автоматизованої інформаційної системи МВС автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 12.11.2013 року належить на праві власності ОСОБА_2, до цього 16.09.2008 року даний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_5

Таким чином, з 16.09.2008 року по 12.11.2013 року право власності на автомобіль належало ОСОБА_5, а з 13.11.2013 року - ОСОБА_2

Із наведеного слідує, що ОСОБА_5 відчужила автомобіль, який належав їй та їхньому батьку ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності (набуте подружжям за час шлюбу), через 8 днів після смерті чоловіка, незважаючи на те, що вони, діти померлого, мають право на спадкування на частку автомобіля.

На даний час наявні підстави, що відповідач та ОСОБА_2 намагатимуться провести відчуження даного автомобіля, щоб уникнути визнання за ними права на спадкове майно.

З урахуванням наведеного просили суд накласти арешт на автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 12.11.2013 року, виданого ВРЕР №1 м. Києва, належить на праві власності ОСОБА_2, а також заборонити їй управляти даним автомобілем, вчиняти відносно нього дії, пов'язані з його відчуженням та передачі права користування іншим особам.

Клопотання про забезпечення позову розглядалося судом першої інстанції неодноразово.

24.01.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали до ОСОБА_5, ОСОБА_2 позовну заяву в новій редакції, в якій просили:

- визнати недійсним правочин від 12.11.2013 року про «Перереєстрацію ТЗ на нового власника за довідкою-рахунком» між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, згідно з яким до ОСОБА_2 перейшло право власності на автомобіль Toyota RAV 4, чорного кольору, 2008 року виготовлення, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину автомобіля Toyota Corola, н.з. НОМЕР_5, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 09.08.2013 року зареєстрований на ОСОБА_6, та на 1/6 частину автомобіля Toyota RAV 4, чорного кольору, 2008 року виготовлення, кузов НОМЕР_2, н.з. НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину автомобіля Toyota Corola, н.з. НОМЕР_5, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 09.08.2013 року зареєстрований на ОСОБА_6, та на 1/6 частину автомобіля Toyota RAV 4, чорного кольору, 2008 року виготовлення, кузов НОМЕР_2, н.з. НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль «Тойота», тип ТЗ - легковий, тип кузова ТЗ - універсал-В, рік випуску - 2008, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_6, який належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Зазначає, що у позовній заяві позивачі вказали, що автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на померлого ОСОБА_6, проте судом з'ясовано, що даний автомобіль належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Посилається на те, що суд в ухвалі не наводить підстав, за яких можна встановити, яким чином належний їй на праві власності автомобіль можуть успадкувати позивачі. Не вказує суд і того, яким чином не накладення арешту може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Також матеріали справи не містять доказів наявності спірних правовідносин між позивачами та ОСОБА_2 щодо предмета спору.

Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені, що підтверджується наявними в справі повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами заявлено вимогу про визнання права власності на частину спірного автомобіля, який належить ОСОБА_2, а невжиття заходів забезпечення позову в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення позовушляхом накладення арешту на автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовними вимогами майнового характеру, зокрема, визнання за ними права власності по 1/6 частині автомобіля Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у позовній заяві, поданій в новій редакції, просили визнати недійсним правочин від 12.11.2013 року про «Перереєстрацію ТЗ на нового власника за довідкою-рахунком» між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, згідно з яким до ОСОБА_2 перейшло право власності на автомобіль Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1;

Відповідно заявлених вимог позивачі просять визнати за ними право власності на відповідну частину автомобіля Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1,і в разі задоволення позову можуть виникнути труднощі щодо виконання рішення суду.

Обраний ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вид забезпечення позову відповідає вимогам ст. 152 ЦПК України, є співмірним із заявленими позивачами вимогами та гарантує виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Також колегія суддів зазначає, що накладення арешту на автомобіль відповідача не порушує її прав володіння та користування вказаним майном і такий захід забезпечення підлягає скасуванню у разі відмови позивачам у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді О.В. Немировська

В.А.Шебуєва