У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання припиненим,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона здійснювала догляд за своєю тіткою - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла і після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку позивач прийняла як спадкоємець другої черги за правом представлення в строк, додатково визначений рішенням суду.

До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі житловий будинок, домоволодіння).

Для виготовлення документів на будинок позивач звернулася до КП «ВООБТІ», де з'ясувалося, що вказане домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання, який 28 грудня 2008 року було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Починаючи з 2010 року свої зобов'язання ОСОБА_6 не виконувала, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є дочками померлої, вказаний позов пред'явлений до них, як до спадкоємців ОСОБА_6

З урахуванням наведеного, позивач просила визнати договір довічного утримання, укладений 22 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, припиненим у зв'язку із смертю набувача.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами установлено, що за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір довічного утримання від 22 грудня 2008 року не був ні розірваний, ні припинений, а тому житловий будинок АДРЕСА_1 перейшов у власність ОСОБА_6, відповідно до ст. 744 ЦК України та зареєстрований за нею на праві власності згідно реєстраційного посвідчення від 29 грудня 2008 року, а отже, в силу вимог ст. 1218 ЦК України вказаний будинок не є спадковим майном після смерті ОСОБА_5

Відповідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Згідно ч. 2 ст. 757 якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання припиняється.

Отже, ОСОБА_2 у вказаному договорі довічного утримання не є ні відчужувачем, ні набувачем, а також не є спадкоємцем набувача - ОСОБА_6

Відповідно до договору довічного утримання, укладеного 22 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відчужувачем була ОСОБА_5, а тому з її смертю зазначений договір припинився ще ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання припиненим.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов