Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/5905/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Номер провадження 22-ц/778/2065/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. Зазначала, що у 1987 році під час мінометного обстрілу отримала множинне осколкове поранення ніг, спини, контузію, що призвело до низки хронічних захворювань. За висновком МСЕК у лютому 2015 року її визнано інвалідом третьої групи, причини інвалідності захворювання, контузія, травма, пов`язані з виконанням службових обов`язків в країнах, де велися бойові дії.

Посилаючись на те, що внаслідок хвороби вона зазнає фізичні і моральні страждання, просила суд на підставі ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст.23, 1167 ЦК України, Закону Ук4раїни «Про збройні сили» стягнути з Міністерства оборони на її користь 100 000 грн.ю на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 рокв задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла о висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що з 14 липня 1986 року по 25 листопада 1987 року ОСОБА_1 за трудовим договором працювала комірником торгівельної бази № 2309. В період з 05 травня 1987 року по 27 червня 1987 року ОСОБА_1 в складі війської частини ПП 77186 як співробітник цієї бази перебувала на території ДРА, 27 червня 1987 року під час мінометного обстрілу військової частини отримала поранення та контузію.
Належних і допустимих доказі того, що Міністерство оборони України є правонаступником торгівельної бази №2309 позивач суду не надала.

Згідно долучених до матеріалів справи виписок із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 хворіє тривалий час. В 1987 році в Демократичній Республіці Афганістан перенесла контузію головного мозку.
За висновком МСЕК від03.08.2011 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання. 02.02.2015 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків в державах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ№0297080.
Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого УПСЗН ЗМР по Комунарському району, ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що останньою не доведено, що стійка втрата працездатності виникла з вини Міністерства оборони України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладено на роботодавця.
Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони здоров`я.
Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року визнав такими, що відповідають Конституції України зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (які передбачали право потерпілого на відшкодування моральної шкоди у разі тимчасової, стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань) з огляду на те, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця) або уповноваженого ним органу.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Встановивши, що позивач не була військовослужбовцем, перебувала у трудових відносинах з торгівельною базою 2309, ушкодження здоров`я отримала під час виконання трудових обов`язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведений як факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, так і причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.
Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що торгівельна база ліквідована і що відповідач є її правонаступником, позивач суду не надала, а тому і підстави для покладання на Міністерство оборони обов`язку з відшкодування моральної шкоди по цій справі не встановлені. Та обставина, що позивач має статус інваліда війни, не є підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок Міністерства оборони.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: