Провадження № 2/742/799/17
Єдиний унікальний № 742/1335/17
06 листопада 2017 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про стягнення компенсації за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства, допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС-
Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про стягнення компенсації за роботу в вихідні дні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.
Аргументує свої вимоги тим, що відповідно до Постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 року №187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №64 « Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк».
03 грудня 2015 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено строковий трудовий договір. 04 січня 2016 року його переведено на посаду начальника управління позовної роботи ПАТ «Міський комерційний банк». Вказаний трудовий договір було неодноразово пролонговано до 31.03.2017 року включно. В період з 30.03.2017 р. по 07.04.2017 року позивач перебував на лікарняному в зв»язку з хворобою.
Листом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р.А. №535 від 31.03.2017 року позивача було повідомлено про його звільнення з 31.03.2017 р. з посади начальника управління позовної роботи, у зв»язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.
10 квітня 2017 року після закриття лікарняного листа (завершення періоду непрацездатності) він звернувся до відповідача з вимогою про здійснення повного розрахунку при звільненні, яку останній отримав 11 квітня 2017 року, але до цього часу вказані виплати в повному обсязі не здійснив.
31 жовтня 2017 року від представника відповідача надійшла заява про зупинення розгляду справи до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги відповідача.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2017 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення розгляду справи було відмовлено.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином та не повідомив суд про причини неявки.
Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків виходячи з наступного.
03 грудня 2015 року наказом № 359-П Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду начальника управління примусового стягнення заборгованості ПАТ «Міський комерційний банк» за строковим трудовим договором на період з 03 грудня 2015 року по 19 березня 2016 року з посадовим окладом згідно зі Штатним розписом(а.с.9)
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 з 03 грудня 2015 року прийнятий на посаду начальника управління примусового стягнення заборгованості ПАТ «Міський комерційний банк» та 31 березня 2017 року звільнений з роботи у зв»язку із закінченням строку трудового договору , згідно п.2 ст.36 КЗпП України(а.с.11)
Відповідно до листка непрацездатності серія АДА №277387 від 30 березня 2017 року, ОСОБА_2 перебував на лікарняному з 30 березня 2017 року по 04 квітня 2017 року(а.с.12)
31 березня 2017 року листом №535 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» повідомила ОСОБА_2, що у зв»язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України останнього звільнено з посади начальника управління позовної роботи з 31 березня 2017 року(а.с.13)
10 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемко Р.А. з письмовою вимогою про здійснення повного розрахунку при звільненні(а.с.14-16)
11 квітня 2017 року Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» отримав вимогу ОСОБА_2 про здійснення повного розрахунку при звільненні та оригінал листка непрацездатності від 30.03.2017 р.(а.с.17)
Як зазначив в судовому засіданні позивач, вище зазначена сума , яка надійшла на його рахунок є сума заборгованості з заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
ОСОБА_2 на підставі наказів Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемко Р.А. №VІІ-44-К від 14 вересня 2016 року, VІІ-50-К від 07 жовтня 2016, VІІ-63-К від 09 грудня 2016 року, ІІІ-06-ОС від 27 січня 2017 року, IV-26-К від 30.09.2016 року, № IV-27-К від 07.10.2016 року, IV-28-К від 21.10.2016 року, IV-36-К від 09.12.2016 року, IV-03-ОС від 27.01.2017 року, IV-05-ОС від 03.02.2017 року, IV-08-ОС від 17.02.2017 року, IV-03-К від 12.02.2016 року, IV-04-К від 19.02.2016 року, IV-05-К від 04.03.2016 року, IV-06-К від 18.03.2016 року, IV-07-К від 25.03.2016 року, IV-09-К від 01.04.2016 року, IV-10-К від 08.04.2016 року, IV-11-К від 15.04.2016 року, IV-12-К від 29.04.2016 року, IV-13-К від 06.05.2016 року, IV-14-К від 20.05.2016 року, IV-17-К від 17.06.2016 року, IV-18-К від 02.07.2016 року, IV-24-К від 09.09.2016 року, IV-25-К від 16.09.2016 року, відпрацював повні дні у вихідні та святкові дні, а саме : 13.02.2016, 14.02.2016, 21.02.2016, 07.03.2016, 20.03.2016, 27.03.2016, 02.04.2016, 09.04.2016, 16.04.2016, 30.04.2016,03.05.2016,07.05.2016,09.05.2016,21.05.2016,22.05.2016,18.06.2016,03.07.2016, 10.09.2016, 17.09.2016, 18.09.2016, 02.10.2016, 09.10.2016, 14.10.2016,22.10.2016, 23.10.2016, 10.12.2016, 11.12.2016, 28.01.2017, 29.01.2017, 05.02.2017, 18.02.2017, 19.02.2017, загальною кількістю 32 дні і ці дні повинні були компенсуватись ОСОБА_2 наданням інших днів для відпочинку, які в наказах роботодавця конкретно не зазначались(а.с.59,63,65,69,206-227)
Відповідачем не надано жодних доказів на спростування доводів позивача про те, що позивачу під час трудових відносин було компенсовано роботу у вихідні дні іншими днями відпочинку, або після звільнення позивача йому було сплачено грошову компенсацію.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 71 КЗпП України, зокрема передбачено, що залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається у виняткових випадках за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.
Позивач, діючи відповідно до вимог закону та наказів роботодавця відпрацював у вищенаведені вихідні дні, і під час дії трудового договору, за згодою сторін, відповідач був зобов'язаний надати йому інші дні відпочинку, видавши про це відповідні накази (наказ).
Позивач не мав права самостійно використовувати відгули. На відповідачеві лежить обов'язок вести облік роботи працівників у вихідні дні, а також надання працівникам компенсації у вигляді інших днів відпочинку.
Таким чином, суд вважає, що відповідач порушив вимоги ст.72 КЗпП України, не виконав домовленості щодо надання позивачеві за роботу у вихідні дні інших днів відпочинку і така можливість у зв'язку із звільненням ОСОБА_2 з роботи втрачена, отже відповідач зобов'язаний компенсувати роботу позивача у вищенаведені вихідні дні у грошовій формі.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КЗпП України робота у святковий та неробочий день оплачується у подвійному розмірі працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилась у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилась понад місячну норму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з 11 квітня 2017 р. по 06 листопада 2017 року, тобто з дати звернення позивача до відповідача з вимогою про виплату коштів в зв»язку з звільненням та по дату ухвалення рішення суду здійснено наступним чином.
Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягає задоволенню в розмірі 132770 грн. (935 грн. х 142 (робочих дня по день винесення рішення суду).
Судом встановлено, що з вини відповідача було порушено законні права позивача на компенсацію за вихід на роботу у вихідні та святкові дні, та отримання належних йому грошових сум, у зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за вихід на роботу у вихідні та святкові дні та середнього заробітку в зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.
Позовні вимоги щодо суми компенсації по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства та суми компенсації по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС, позивачем не доведено, ним не надано розрахунок на підтвердження заявлених вимог, тому дані вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача 192610 грн., судовий збір у розмірі 1926,10 грн. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11,60, 88, 208, 209, 212 -215,224-226, 294,367 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про стягнення компенсації за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства, допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та повторне заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд, протягом 10 днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Суддя А.В.Коваленко