Справа № 462/2056/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування квартирою, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить встановити порядок користування квартирою №35 в будинку №37 на вул. С.Петлюри у м. Львові наступним чином: у її користування виділити житлову кімнату позначену на плані квартири під №3 житловою площею 18,9 кв.м, що максимально відповідає її частці житлової площі в квартирі, а відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_5, ОСОБА_4 та малолітньому ОСОБА_6 виділити житлові кімнати позначені на плані квартири під № 4, житловою площею10,2 кв.м та № 2, житловою площею 10,6 кв.м, що на 0,95 кв.м більше належної житлової площі у праві спільної часткової власності ОСОБА_2; в загальному користуванні залишити кухню 7,2 кв.м (на плані квартири №6), коридор 8,6 кв.м (на плані №1), ванну кімнату 2,2 кв.м (на плані №7), вбиральню 1,3 кв.м (на плані №8), вбудовану шафу 0,5 кв.м, лоджію 1,3 кв.м. Свої позовні вимоги мотивує тим, що спірна квартира на праві власності по ? належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак в квартирі зареєстровані окрім неї, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_6, з якими вона не веде спільного господарства, проживає окремими сімями та між ними немає домовленості про порядок користування квартирою, що обмежує її права як співвласника житла.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що в спірній квартирі відсутні умови для життя, відповідачі не дають можливості користуватися ванною кімнатою, зазначила, що у кімнаті площею 10,6 проживає її син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_2 та їхній малолітній син ОСОБА_6, в кімнаті площею 10,2 кв.м. проживає вона, а у кімнаті площею 18,9 кв.м. проживають її онучки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 21.06.2017 року позов заперечив, оскільки такий є необґрунтований, а позивач не вірно обрала спосіб захисту.

Інші відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, у судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини неявки суду не повідомили, а тому суд із врахуванням думку осіб, які були присутні при розгляді справи і не заперечували про розгляд справи, беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, ухвалив проводити розгляд справи за відсутні інших відповідачів.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності №4-32-1316 від 07.06.2017 року проти задоволення позову заперечила, оскільки у разі задоволення позову буде погіршено умови проживання малолітнього ОСОБА_6, 2012року народження.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира № 35 в будинку №37 на вул. С.Петлюри у м.Львові на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №84457088 від 06.04.2017 року /а.с.5-6/.

Згідно довідки ЛКП «Скнилівок» №901 від 26.04.2017 року в спірній квартирі зареєстровані шестеро осіб: позивач ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_6 /а.с.11/.

Згідно ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ст.358 ЦК України вбачається, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи і житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань.

З технічного паспорту на спірну вбачається, що квартира має загальну площу 63 кв.м., житлову площу 60,8 кв.м. і складається із наступних приміщень: житлова кімната 10,6 кв.м., житлова кімната 18,9 кв.м., житлова кімната 10,2 кв.м., кухня пл. 7,2 кв.м., ванна пл. 2,2 кв.м., вбиральня пл. 1,3 кв.м., коридор пл. 8,6 кв.м., кладова пл. 1,10 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,5 кв.м., лоджії пл.1,3 кв.м /а.с.9-10/.

Відповідно до ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сімї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сімї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Статтею 47 ЖК України встановлено норму жилої площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що порядку користування житловими кімнатами в спірній квартирі із залишенням в користуванні позивача ОСОБА_1 житлової кімнати площею 18,9 кв.м, а за відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та малолітнім ОСОБА_6 двох кімнат пл.10,2 кв.м. та 10,6 кв.м. із врахуванням інтересів пятьох осіб, не ґрунтується на вимогах закону та порушуватиме вимоги ст.47 ЖК України, а від так не може бути задоволений судом.

Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору /а.с.4/, він відноситься на рахунок держави.

Керуючись ст.47, 48 Житлового кодексу України, ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський