Справа № 144/330/16-ц Провадження № 22-ц/772/2387/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Якименко М.М., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "АгроНіка" на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «АгроНіка» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання недійсними змін до договору оренди землі ,

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 3,3512 га, зазначено в державному акті на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 105013, укладений між ОСОБА_4П та ПП «АгроНіка» від 15.03.2007 року, заеєстрований у Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.04.2007 року за № 54; визнати недійсними зміни до договору оренди землі, що укладені 22.01.2010 року між ОСОБА_5 та ПП «АгроНіка», зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.12.2010 року за № 59.

Позов мотивовано тим, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 105103 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 3,3512 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тополівської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Влітку 2014 року позивачу стало відомо, що між ОСОБА_4 та ПП «АгроНіка» існує договір оренди землі від 15.03.2007 року та зміни до цього договору від 22.01.2010 року, проте жодного договору та змін до нього вона не укладала та не підписувала, нікого не уповноважувала на такі дії, волевиявлення на укладання цих правочинів не мала і не має.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 3,3512 га, укладений 15.03.2007 року між ОСОБА_4 та ПП «АгроНіка» в особі директора ОСОБА_6, зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.04.2007 року за № 54. Визнано недійсними зміни до договору оренди землі від 15.03.2007 року, укладені 22 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ПП «АгроНіка», внесені до договору оренди землі, зареєстрованого в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.04.2007 року за № 54. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПП «АгроНіка» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду із позовом, а судом не застосовано наслідок пропущення строку позовної давності, про який клопотав відповідач.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 105103, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 3,3512 га, що розташована на території Тополівської сільської ради Теплицького районного суду Вінницької області.

Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Встановлено, що існує договір оренди вищевказаної земельної ділянки між ОСОБА_4 та ПП «АгроНіка» укладеного 28.04.2007 року та зареєстрованого в Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» в Державному реєстрі земель за № 54.

Також існує договір змін до договору оренди землі, укладеного 22.01.2010 року між ОСОБА_4 та ПП «АгроНіка», зареєстрованого 28.04.2007 року, згідно з яким договір оренди укладено строком на 15 років та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 23 грудня 2010 року за № 59.

8.09.2014 року ОСОБА_4 зверталась до прокурора Теплицького району із заявою про те, що її підпис на договорі оренди землі та додатку до цього договору, укладених в 2007 році та 2010 році з ПП «АгроНіка» підроблені.

Висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 7.07.2016 року встановлено, що в підпис у договорі оренди земельної ділянки від 15 березня 2007 року виконаний не самою ОСОБА_4, а іншою особою, підпис у змінах до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2010 р. виконаний не самою ОСОБА_4, а іншою особою.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 не давала згоди на укладення договору оренди землі. Висновком експерта встановлено, що договір та зміни до нього підписано не позивачем, а від так відсутнє волевиявлення позивача на укладання договору та змін до нього, що є підставою для визнання його недійсним. Крім того, суд не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки позивач дізналась про спірний договір лише у 2014 році, про що свідчить її звернення до прокурора.

Колегія суддів із висновком суду першої інстанції в повній мірі погоджується виходячи з наступних обставин.

Як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі ПП «АгроНіка» вказує пропуск строку позовної давності для звернення до суду із позовом.

Зазначені доводи є безпідставними зважаючи на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України закріплено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

Встановлено, що позивач з 2008 року отримувала кошти за користування землею, і отримувала не безпосередньо сама, а через своїх родичів, в т.ч. дітей.

Даного факту не заперечували сторони.

Однак, представник позивача стверджує, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 2014 року не усвідомлювала, хто саме користується її ділянкою, припускаючи, що її ділянкою користується колишній голова колгоспу, на що вона дала усну згоду. При чому погоджувалась, користувались земельною ділянкою без будь-яких договірних стосунків.

Однак дане твердження представника позивача є надуманим, оскільки спростовується доказами, які є в матеріалах справи.

В матеріалах справи є документи звітності (видаткові касові ордери, платіжні відомості) починаючи з 2007 року відповідно до яких, позивач отримувала кошти за оренду земельної ділянки.

На ці документи апелянт наголошує на підтвердження того, що позивач могла знати про порушене її право ще з першого отримання орендної плати в 2007 році.

Колегія суддів вважає, що хоча твердження апелянта і обґрунтоване, однак, в даному випадку строк позовної давності не можливо застосувати, оскільки будуть порушені основні засади договірних стосунків, що не припустимо. Крім того, буде порушено фундаментальне право право власності на землю і на тривалий час, оскільки змінами до існуючого договору оренди, який оспорюється, у власника землі відібрали землю на 15 років (а.с.10) без існування договірних стосунків між сторонами.

Дії відповідача, які спрямовані на отримання права на оренду землі будь-яким способом, зокрема, вчинення підпису в оспорюваних договорах іншою особою аніж орендодавцем, явно та беззаперечно порушують ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захист власності, в якій вказується, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобовязані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Глибший зміст поняття «строк позовної давності» розкривається в Правовій позиції у ВСУ у справі за № 6-2469цс16 яка ґрунтувалась на рішенні Європейського суду з прав людини, і яка говорить про наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

При вирішенні даного спору, встановлено, що позивач отримувала кошти за користування землею, але вона отримувала їх не на підставі договору, і була позбавлена можливості знати про інші умови договору, оскільки вона їх не підписувала. Вона була позбавлена можливості розпорядитись своєю землею в будь-який час, оскільки, за відсутності укладеного договору, мала та має повне право на це.

В даній ситуації відсутнє право «правопорушника» уникнути відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння «правопорушення», так як порушення права власності позивача буде тривати ще тривалий час, що при вирішенні даного спору є приоритетним над уникнення відповідальності на підставі застосування строків позовної давності.

Крім того, відповідач, проставляючи підписи в договорах іншими особами замість орендодавців, усвідомлював правові наслідки цих дій, однак свідомо вчиняв це.

Вищевикладені позиції привели колегію суддів до висновку, що мотиви апеляційної скарги не можуть вплинути на скасування рішення суду першої інстанції, так як дії відповідача не відповідають загальним засадам цивільного законодавства, в т.ч. неприпустимість позбавлення права власності (крім випадків встановлених Конституцією України та законом), свободи договору, та справедливості, добросовісності, розумності.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому, в силу вимог ст. 303 ЦПК України, не переглядалось.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законне та справедливе рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 308 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «АгроНіка» відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом:

Суддя Сало Т.Б.