Справа № 342/947/15-ц
Провадження № 22-ц/779/7/2017
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.,

суддів Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представників: ОСОБА_2 ОСОБА_3

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що 10 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0806/0907/71-002, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 31 500,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 10 вересня 2032 року зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 11 вересня 2007 року за умовами якого, іпотекодавець передав в іпотеку двокімнатну квартиру № 23 по вул. 5-річчя Незалежності, 5 в м. Городенка. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги по кредитному договору № 0806/0907/71-002 від 10 вересня 2007 року ПАТ «Дельта Банк». Внаслідок неналежного виконання позичальником умов договору, станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 28 011,19 доларів США, що еквівалентно 617 990,66 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 23621,03 дол.США, що в еквіваленті складає 521 133,73 грн., сума заборгованості за відсотками 4390,16 дол.США, що в еквіваленті складає 96 856,93 грн. Просив в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру № 23, по вул. 5-річчя Незалежності, 5 в м. Городенка, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Рішенням Городенківського районного суду від 11 березня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 011,19 дол. США, що в еквіваленті складає 617 990,66 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 521 133,73 грн., сума заборгованості за відсотками 96 856,93 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру, що знаходиться по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_6 10 вересня 2007 року за реєстровим № 1973 шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квазану квартиру.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на двохкімнатну квартиру, що знаходиться по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_6 10 вересня 2007 року за реєстровим № 1973.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3 706,42 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що жодних належних доказів про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 31 500,00 доларів США у матеріалах справи нема. Зазначає, що банком не надано розрахунок суми заборгованості. У договорі також встановлено як строк дії договору 10 вересня 2032 року, так і строк виконання зобовязання щодо сплати відсотків та частин тіла кредиту, яким визнано один місяць. Суд не встановив протягом якого часу не сплачувалися платежі, визначені у договорі. Неподання помісячного розрахунку суми заборгованості робить неможливим встановлення моменту виникнення заборгованості та і період існування боргу. Зазначає також, що суд не надав належної оцінки тому факту, що рішенням Городенівського районного суду від 23 лютого 2015 року уже стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованість за невиконання кредитного договору № 0806/0907/71-002 у розмірі 401 879,23 грн., а тому має місце подвійне стягнення за невиконання одного і того ж зобовязання протягом одного і того ж періоду його не виконання. Судом не встановлено підстав, які надають право ПАТ «Дельта Банк» стягувати заборгованість за оскаржуваним кредитним договором, оскільки судом не встановлено чи кредитний договір та договір іпотеки входять до предмету договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк». Також, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не враховано дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки на правовідносини між сторонами поширюється дія цього закону, а тому в період дії зазначеного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ПАТ «Дельта Банк» апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. ОСОБА_2 одержав кредит в іноземній валюті на споживчі цілі. Згідно ст. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Однак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом визнання права на іпотечне майно, у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати без згоди власника.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Відповідно до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання.

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.ст. 612,623 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливость виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом установлено, що 10 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0806/0907/71-002, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 31 500,00 доларів США, з кінцевим строком його повернення до 10 вересня 2032 року та зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги по кредитному договору № 0806/0907/71-002 від 10 вересня 2007 року ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги ПАТ «Сведбанк» у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги ПАТ «Сведбанк» до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення.

Рішенням Городенківського районного суду від 23 лютого 2015 року стягнуто у солідарному порядку ОСОБА_2 і ОСОБА_5 401879,28 грн заборгованості за кредитним договором № 0806/0907/71-002, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 31 500,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 10 вересня 2032 року зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних. Зазначене рішення суду не виконано.

Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 28 011,19 доларів США, що еквівалентно 617 990,66 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 23621,03 дол.США, що в еквіваленті складає 521 133,73 грн., сума заборгованості за відсотками 4390,16 дол.США, що в еквіваленті складає 96 856,93 грн.

Відповідно до звіту про оцінку від 21 жовтня 2015 року, складеного ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», ринкова вартість квартири № 23 по вул. вул. 5-річчя Незалежності, 5 у м. Городенка, Івано-Франківської області становить 370 642,00 грн.

Відповідно до висновку Міжрегіональної судово-експертної фірми «Експо-Фірма» від 11 липня 2016 року ринкова вартість квартири № 23 по вул. вул. 5-річчя Незалежності, 5 у м. Городенка, Івано-Франківської області становить 633 109 грн.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 3659 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.08.2017 року ринкова вартість квартири № 23 по вул. вул. 5-річчя Незалежності, 5 у м. Городенка, Івано-Франківської області становить 624 071 грн.

Установлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 11 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку двокімнатну квартиру № 23, по вул. 5-річчя Незалежності, 5 в м. Городенка.

Згідно п. 11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не вернув іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатив платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках передбачених основним зобовязанням за цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним), а також порушення (недотримання) цього договору.

Відповідно до п. 12.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпротекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. 12 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах 1,3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, аналізуючи положення ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України суд дійшов до висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку").

Отже, відповідно до положень Закону України "Про іпотеку" та умов іпотечного договору визнання права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту права.

В матеріалах справи відсутні дані про застосування позивачем позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами іпотечного договору.

За таких обставини, суд вважає, що підстави для захисту прав позивача у вибраний ним спосіб, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань із застосуванням норм статей 33,36,37,39 Закону України "Про іпотеку" - відсутні.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року (справа № 6-2457цс16) та постанові від 9 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Задовольняючи позов,суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, і в порушення вимог ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України прийшов помилкового висновку визнавши за ПАТ «Дельта Банк» право власності на двохкімнатну квартиру, що знаходиться по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_1 в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 011,19 дол. США, що в еквіваленті складає 617 990,66 грн.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

За змістом частини п'ятої статті 88 ЦПК України, апеляційний суд, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209. 307, 309, 313,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Городенківського районного суду від 11 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» в задоволенні позову до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 згідно якого в рахунок виконання основного зобовязання та оплати заборгованості за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року в розмірі 28 011,19 дол. США, що в еквіваленті складає 617 990,66 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 521 133,73 грн., сума заборгованості за відсотками 96 856,93 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру, що знаходиться по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО ОСОБА_6 10 вересня 2007 року за реєстровим № 1973 шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на двохкімнатну квартиру, яка належить ОСОБА_2 і знаходиться по вул. 5-річчя НезалежностіАДРЕСА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 4019 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.ОСОБА_1Василишин

ОСОБА_7