АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3662/17 Справа № 202/6568/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 19 квітня 2016 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відносно неї було закрито кримінальну справу у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, у звязку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. Закриттю справи передувало майже пятнадцятирічне кримінальне переслідування за злочин, якого вона не скоювала. Кримінальна справа була порушена постановою прокурора м. Дніпропетровська ОСОБА_3 від 20 листопада 2001 року за ч. 2 ст. 165 КК України ( в редакції 1960 р.) З часу порушення кримінальної справи відносно неї тривалий час застосовувались незаконні процесуальні дії, якими порушувалися її трудові, службові, житлові, пенсійні, майнові і інші особисті права, які завдали їй майнову та моральну шкоду. Порушення її прав органом досудового розслідування і прокуратурою полягало в наступному. Здійснювалось втручання в особисте життя шляхом надіслання запитів в державні установи з метою отримання конфіденційної інформації відносно неї і членів її родини, публікації в засобах масової інформації, в яких повідомлялось про скоєння нею кримінального злочину, якого вона фактично не скоювала. Здійснювались неодноразові виклики без попередження і врахування її можливостей, фальсифікувались довідки про її неявку без поважних причин, про ухилення від явки, призупинення з цих підстав слідства і використання цих даних для обрання їй запобіжного заходу. Постановою від 10 червня 2002 р. ст. слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_4 до неї був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який діяв до закриття кримінального справи 19 квітня 2016 року. На підставі постанови ст. слідчого Панченко А.В. від 19 червня 2002 року, санкціонованої прокурором Виноградовою С.О., її було відсторонено від посади ст. державного виконавця наказом ВДВС Бабушкінського РУЮ м. Дніпропетровська з 19.08.2002 р. Поновлення її на посаді відбулося 17 жовтня 2005 року на підставі постанови Бабушкінського районного суду від 08 червня 2005 року і наказу від 25.10.2005 року Обласного управління юстиції. В наступний період часу органом досудового розслідування і прокуратурою здійснювалось неодноразове предявлення та зміна обвинувачення, неодноразове вручення їй обвинувального висновку і направлення справи до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, тривалий розгляд справи в суді та неодноразове повернення справи прокурору на додаткове розслідування. Крім того, її дії незаконно кваліфікувались нормами КК України, який набрав чинності тільки з 1 вересня 2001 року, тоді як події відбувалися 03.08.2000 року і 07.09.2000 року, коли чинним Кримінальним кодексом в України була редакція 1960 року. Вказані маніпуляції з кваліфікацією, зміною власника і завданою шкодою здійснювались прокуратурою внаслідок того, що під час тривалого розгляду справи в суді не знаходили підтвердження висновки прокуратури та в кінцевому варіанті прокуратура вимушена була визнати, що усі можливості доказування її вини вичерпані і відмовитись від підтримання державного обвинувачення з мотивів відсутності в її діях складу злочину. Порушення її прав і законних інтересів здійснювалось також неправомірними діями суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська при розгляді кримінальної справи, що полягає в тому, що за час розгляду справи судом чотири рази кримінальна справа поверталась прокурору для проведення додаткового розслідування. По закону за наявних обставин суд мав би винести виправдувальний вирок, проте повертав справу, вимагаючи від прокурора знайти докази, яких не існувало. При відсутності належних доказів суд Бабушкінського району під головуванням судді Левч В.І. 17 січня 2012 року ухвалив вирок, за яким визнав її винною за ч. 2 ст. 367 КК України і призначив покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної виконавчої служби строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік, і звільнив від покарання у звязку зі спливом строку давності. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року вирок Бабушкінського суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2012 року скасовано. Шкоду її правам та інтересам завдали систематичні і необґрунтовані відмови суддів від задоволення клопотань про витребування додаткових доказів, від долучення додаткових матеріалів, призначення експертиз, які були спрямовані на усунення недоліків досудового слідства; систематичне і необґрунтоване відкладання справи, передача справи від одного судді до іншого з невідповідних закону підстав, що зумовило передачу справи до Красногвардійського районного суду за ухвалою апеляційного суду, та інші дії. Усі ці порушення закону відбувалися протягом майже пятнадцяти років. Вказаними незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду їй спричинені матеріальна шкода у вигляді втраченого заробітку за час відсторонення від посади, втрат на оплату правової допомоги по кримінальній справі, втрат у вигляді моральної шкоди і не зараховано трудового стажу за час відсторонення від посади. Вимоги про відшкодування вказаної шкоди позивачем заявлені окремим позовом до суду. Крім того, внаслідок здійснення відносно неї вказаних незаконних дій органами досудового розслідування, прокуратури і суду, їй спричинена матеріальна шкода у вигляді збитків, які ОСОБА_2 зазнала і має право на їх відшкодування.

Внаслідок кримінального переслідування вона втратила посаду держслужбовця, перебуваючи під слідством і судом вона не мала змоги влаштуватись на роботу за фахом, при тому, що має дві вищі освіти, втратила можливість отримати будь-яку роботу, реалізувати свої життєві плани, повязані з надбаними знаннями і досвідом. Маючи на час притягнення її до кримінальної відповідальності неповнолітню доньку, не маючи можливості знайти роботу з належною оплатою, вона вимушена була за безцінь продавати майно, яке отримане було в спадок від батьків і придбала за своє життя сумлінно працею, аби дати можливість доньці нормально розвиватися, закінчити школу і отримати вищу освіту. Не маючи засобів для існування вона вимушена була в травні 2003 року отримати позику в сумі 25000,00 доларів США в АКБ «Правекс-Банк», під заставу домоволодіння, розташованого по вул. Мохова №97В в м. Дніпропетровську, що належало їй на праві приватної власності. Можливості виконувати кредитні зобовязання і сплатити суму боргу вона не могла, тому вимушена була продати домоволодіння, за згодою банку, за ціною нижче його вартості. Загальна сума отриманих нею грошових коштів за продажу домоволодіння та земельної ділянки склала 221019,39 грн., що по курсу НБУ станом на 08.10.2003 року складає 41466,97 дол. США. За експертною оцінкою на час продажу домоволодіння 08.10.2003 року його ринкова вартість склала 365567 грн., або за курсом НБУ складало 68565 дол. США. На час звернення з позовом до суду вартість домоволодіння за експертною оцінкою складає 2670279 грн., що еквівалентно 102821,66 дол. США. Недоотримана сума збитків складає 2449259,61 грн. (2670279,00 221019,39) або 61354,69 дол. США (102821,66 41466,97). Таким чином реальна вартість втраченого нею майна (упущена вигода) від продажу за ціною нижче вартості домоволодіння по вул. Моховій №97-В складає 2449259,61 грн., які позивач могла отримати, якби її права не були порушені органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Крім того, ОСОБА_2 зазнала реальні збитки, які вимушена була зробити для відновлення свого порушеного права: 3707,70 грн. витратила на копіювання документів з метою звернення до суду з позовом про відшкодування їй шкоди, що підтверджується квитанціями в кількості 93 арк.; 300,00 грн. сплатила комунальному підприємству ДМБТІ за виготовлення і видачу копій документів на житловий будинок у порядку підготовки до позову, що підтверджується повідомленням від 05.06.2015 року прибуткової каси; 1397,57 грн. вона витратила на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, що підтверджується квитанціями підприємства «Укрпошта» за 2002-2016 роки в кількості 145 шт.; 12330, 19 грн. витрати на придбання лікарських засобів для лікування хвороб, виникнення яких позивач повязує з багаторічними незаконними діями, які вчинялися відносно неї органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Внаслідок багаторічного психологічного тиску по кримінальній справі вона, будучи до цього здоровою людиною, придбала хронічні невиліковні серцево-судинні хвороби, які змушують її витрачати багато часу і коштів на лікування і придбання лікарських засобів по цей час. Вказані обставини підтверджуються чеками з аптек на оплату лікарських засобів за січень 2005 серпень 2016 року в кількості 147 шт., витягами з історії хвороби, листками непрацездатності за період з грудня 2004 року по серпень 2016 року. Загальна сума реальних збитків складає 20435,46 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь майнову шкоду в сумі 2469695 грн., а саме 2449259,61 грн. збитки, понесені внаслідок вимушеного продажу за ціною нижче вартості домоволодіння і земельної ділянки по вул. Мохова №97-В у м. Дніпро; 3707,70 грн. сума витрат на копіювання документів з метою звернення до суду з позовом про відшкодування їй шкоди; 300,0 грн. сума сплати комунальному підприємству ДМБТІ за виготовлення і видачу копій документів на житловий будинок у порядку підготовки до позову; 1397,57 грн. сума витрат на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності; 12330,19 грн. витрати на придбання лікарських засобів для лікування захворювань та стягнути судові витрати на оплату експертного дослідження домоволодіння за позовом у сумі 5284,80 грн. (а.с. 32-33 т.2).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 20 листопада 2001 року прокурором м. Дніпропетровська порушена кримінальна справа №69019046 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 165 КК України (в редакції 1960 р.).

15.03.2002 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 призупинив досудове розслідування до встановлення особи, яка вчинила злочин. 24.05.2002 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 10.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 до ОСОБА_2 обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 19.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 залучено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якості обвинуваченої у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 364 КК України. 19.06.2002 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 відсторонено від посади старшого державного виконавця Кирпу Валентину Петрівну. 01.08.2002 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 364 КК України. 16.09.2002 року суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська винесено постанову про попередній розгляд справи. 28.03.2005 року постановою старшого помічника прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_6 змінено кваліфікацію обвинувачення ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України. 08.06.2005 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 15.06.2005 року старшим помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_6 подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2005 року. 23.08.2005 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2005 року щодо направлення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК прокурору на додаткове розслідування, залишено без змін. 29.09.2005 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 прийняв до свого провадження кримінальну справу №69019046. 30.01.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 04.02.2006 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінальна справа №69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 24.03.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 10.04.2006 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України. 30.05.2006 року кримінальна справа № 69019046 прийнята Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. 16.06.2006 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 22.06.2006 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_7 подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2006 року. 08.08.2006 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2006 року щодо направлення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК прокурору на додаткове розслідування, залишено без змін. 11.12.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 прийняв до свого провадження кримінальну справу №69019046. 21.12.2006 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінальна справа №69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 29.12.2006 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 05.01.2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м.Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінальна справа №69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 30.01.2007 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 02.02.2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінальна справа №69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 27.02.2007 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 01.03.2007 року постановою старшого слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 кримінальна справа № 69019046 призупинена на підставі п. 1 ст. 206 КПК України. 10.04.2007 року старший слідчий прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 поновив досудове розслідування по кримінальній справі №69019046. 27.04.2007 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України. 17.12.2007 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 24.12.2007 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_7 подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2007 року. 04.03.2008 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційне провадження припинено. 11.09.2008 року старшим слідчим прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_8 складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України. 23.12.2008 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 367 КК України направлено прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для проведення додаткового розслідування. 29.12.2008 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_9 та ОСОБА_2 подано апеляцію на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2008 року. 24.02.2009 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляції помічника прокурора та ОСОБА_2 задоволені, постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2008 року скасована, матеріали кримінальної справи направлені до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на новий розгляд зі стадії попереднього судового засідання, але в іншому складі. 17.01.2012 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної виконавчої влади строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання, надано 1 рік випробувального строку. 24.04.2012 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2012 року скасовано, кримінальна справа направлена на новий розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в іншому складі суду. 18.06.2014 року постановою прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_10 змінено кваліфікацію обвинувачення ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 3 ст. 365 КК України. 26.06.2014 року ухвалена постанова прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_10 про відмову від обвинувачення з мотивів відсутності спеціального субєкту злочину. 26 червня 2014 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська закрито провадження у справі у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення з мотивів відсутності субєкту злочину. 26.05.2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 року скасовано з мотивів неналежного закриття справи і кримінальна справа направлена на новий розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в іншому складі суду. 22.09.2015 року поданням в.о. голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 справу направлено до апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення підсудності. 25.09.2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області подання в.о. голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 від 22.09.2015 року задоволено, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_2 направлено за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового провадження. 31.03.2016 року постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_12 змінено кваліфікацію обвинувачення ОСОБА_2 15.04.2016 року ухвалена постанова прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_12 про відмову від обвинувачення з мотивів відсутності в діях складу злочину. 19 квітня 2016 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, закрито у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_2, скасовано.

Із рішення Європейського суду з прав людини від 12 січня 2017 року вбачається, що 14.08.2008 року ОСОБА_2 подала до суду заяву проти України щодо надмірної тривалості кримінальних проваджень та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Встановлено загальна тривалість кримінального провадження та судового розгляду більше 14 років 5 місяців та 4 днів в двох інстанціях та надмірна тривалість застосування підписки про невиїзд; вимоги заявника щодо справедливої сатисфакції Європейським судом з прав людини в цій частині задоволені та присуджена в рахунок відшкодування моральної шкоди сума в розмірі 7000,00 євро.

Згідно ст. 1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР, з відповідними змінами та доповненнями, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до ст. 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, судом обґрунтовано встановлено, що у ОСОБА_2 наявне право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду за ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

На підставі наведених вище правових норм рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2016 року у цивільній справі № 202/6457/16-ц (провадження 2/202/328/2017) частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2; вирішено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 заробіток, втрачений внаслідок відсторонення від посади за період з 19.08.2002 року по 17.10.2005 року у розмірі 18469,66 грн. та моральну шкоду у розмірі 550400,0 грн.

Згідно змісту позовної заяви у справі, що розглядається, позивачка просить відшкодувати їй матеріальну шкоду у вигляді збитків, що спричинені внаслідок здійснення відносно неї вказаних вище незаконних дій органами досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У якості правової підстави даної позовної вимоги позивачка зазначає ст. 1192 ЦК України та вказує, що у травні 2003 року вона отримати позику в сумі 25000 доларів США в АКБ «ПравексБанк», під заставу домоволодіння, розташованого по вул. Мохова №97-В м. Дніпропетровську, що належало їй на праві приватної власності. Можливості виконувати кредитні зобовязання і сплатити суму боргу у неї були відсутні, тому вимушена була продати домоволодіння, за згодою банку, за ціною нижче його вартості. Загальна сума отриманих нею грошових коштів за продажу домоволодіння та земельної ділянки склала 221019 грн. 39 коп., що по курсу НБУ станом на 08.10.2003 року складає 41466,97 дол. США. За експертною оцінкою на час продажу домоволодіння 08.10.2003 р. його ринкова вартість склала 365567 гривень, або за курсом НБУ - 68565 дол. США. На час звернення з позовом до суду вартість домоволодіння за експертною оцінкою складає 2670279 грн., що еквівалентно 102821,66 дол. США. Недоотримана сума збитків складає 2449259,61 грн. (2670279,00 221019,39) або 61354,69 дол. США (102821,66 41466,97). Зважаючи на викладене, позивачка претендує на відшкодування упущеної вигоди у сумі 2449259,61 грн., що пов»язана з відчуженням домоволодіння по вул. Моховій №97-В за заниженою ціною через порушення її прав органами досудового розслідування, прокуратури і суду.

Місцевий суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, правильно встановив, що майно позивача (домоволодіння та земельна ділянку по вул. Мохова,97-В у м. Дніпро) конфісковано не було, в дохід держави не зверталось, органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратурою, судом не вилучалось, арешт на вказане майно не накладався, а отже, безпосередня шкода позивачу не завдавалася.

Судом також встановлено, що, відповідно до договору застави №09005-26/03Ф від 20 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, за реєстровим №2011, ОСОБА_2 виступила майновим поручителем ОСОБА_14 за кредитним договором з АКБ «Правекс-Банк» та передала в заставу будинок №97-В по вул. Моховій в м. Дніпропетровську та земельну ділянку площею 0,1579 гектарів на якій розташований будинок.

В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння та земельна ділянка по вул. Мохова, 97-В у місті Дніпро були відчужені позивачкою самостійно, в порядку виконання умов цивільно-правової угоди, дійсність якої позивачка, у передбаченому діючим законодавством порядку, не оспорює.

Зважаючи на викладене, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що сума 2449259,61 грн. не є доходом, який позивачка втратила внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду; враховуючи недоведеність твердження про реальну можливість одержання доходу у вказаній сумі від продажу нерухомого майна, зокрема, недоведеність факту наявності наміру будь-якої особи придбати у позивачки будинок і земельну ділянку за ціною, що є вищою від договірної, - місцевий суд ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у сумі 3707 грн. 70 коп. - витрат на копіювання документів у зв»язку із зверненнями до суду (на підтвердження доводів надано квитанції на 93 арк.); 1397 грн. 57 коп. - витрат на відправку скарг і заяв у різні інстанції у звязку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності (на підтвердження надано квитанції підприємства «Укрпошта» за 2002-2016 роки в кількості 145 шт.); 12330 грн. 19 коп. - витрат на придбання лікарських засобів для лікування хвороб, виникнення яких позивачка повязує з багаторічними незаконними діями, які вчинялися відносно неї органами досудового розслідування, прокуратури і суду (на підтвердження позивачкою надано чеки аптек на оплату лікарських засобів за січень 2005 серпень 2016 року в кількості 147 шт., витягами з історії хвороби, медичні епікризи, листками непрацездатності за період з грудня 2004 р. по серпень 2016 року), - колегія виходить з наступного.

Згідно змісту наведених вище вимог ст.ст. 11, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з відповідними змінами та доповненнями; Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, - у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Встановлення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню унаслідок незаконних дій зазначених органів, втрачених грошових доходів, судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином, сум, сплачених громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, - віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України у справі №6-11643св09 від 21 квітня 2010 року, постанові Верховного Суду України у справі №6-2089цс1.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги, що позивачка вимоги ст. 12 зазначеного Закону не виконала, для визначення розміру судових та інших вказаних вище витрат, що підлягають відшкодуванню, до відповідного органу не зверталась, що стверджується особистими поясненнями позивачки та її представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (згідно журналу та звукозапису судового засідання), - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3707 грн. 70 коп. за копіювання документів у зв»язку із зверненнями до суду, 1397 грн. 57 коп. за відправку скарг і заяв у різні інстанції.

Колегія звертає увагу, що позовну вимогу про відшкодування витрат на придбання лікарських засобів для лікування позивачкою заявлено на підставі ст. 1195 ЦК України, якою передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Місцевим судом правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 потерпілою у жодному кримінальному провадженні щодо завдання їй тілесних ушкоджень, каліцтва чи іншого ушкодження її здоровя не визнавалась.

Згідно представлених позивачкою документів медичних установ, вона має низку хронічних захворювань, зокрема, гіпертонічну хворобу, кардіосклероз, стенокардію. Однак, доказів на підтвердження причинного зв»язку між захворюваннями та неправомірними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду - позивачкою не представлено, клопотань про витребування доказів судом, призначення відповідної судової експертизи не заявлено.

Враховуючи наведене вище, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування витрат на придбання лікарських засобів.

Вимога про стягнення на користь позивачки витрат на оплату експертного дослідження домоволодіння в розмірі 5284 грн. 80 коп. та витрат на оплату комунальному підприємству ДМБТІ за виготовлення і видачу копій документів на житловий будинок в розмірі 300,0 грн., що були понесені у зв»язку з підготовкою та пред»явленням позову у даній справі, не підлягають стягненню у зв»язку з відсутністю підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що даний позов заявлено нею з підстав загальних норм ст.ст. 22, 1166 ЦК України та неправомірно вирішено місцевим судом із застосуванням спеціальних норм матеріального права не відповідають матеріалам справи та є безпідставними.

Так, в позовній заяві та в апеляційній скарзі позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, на спеціальні норми матеріального закону, зокрема, на ст. 1176 ЦК України. Частиною 7 вказаної статті передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом, яким являється Закон України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду».

Крім того, враховуючи викладені позивачкою обставини спричинення шкоди, приймаючи до уваги склад суб»єктів спірних правовідносин, - місцевим судом правильно застосовано нормами матеріального права.

Враховуючи наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, керуючись положеннями ст. 88 ЦПК України, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», витрати щодо сплати судового збору правильно віднесені місцевим судом за рахунок держави.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді