Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1106/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 березня 2017 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі-ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 26105,65 грн., що виникла з договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 08.10.2013 року, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 18835,28 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1,48 грн. та заборгованості по комісії за РО в сумі 7268,89 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 08.10.2013 року (далі Договір), за умовами пункту 1 якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 22600,00 грн., з яких: 20000,00 грн. на споживчі цілі та 2600,00 грн. на придбання послуг у продавців, а відповідач зобовязався повернути суму кредиту до 08.10.2015 року та сплатити відсотки за його користування в розмірі 0,01% річних.

Відповідно до пункту 1.4.4. Договору за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невідємною частиною даного Договору.

Графіком платежів встановлено комісію в розмірі 3,14% від суми кредиту щомісячно.

Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» виконало свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості відповідно до якого у відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» станом на 24.11.2016 року виникла заборгованість в розмірі 26105,65 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 18835,28 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1,48 грн. та заборгованості по комісії РО в сумі 7268,89 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведена належним чином, а судом при розгляді справи не встановлена наявність права вимоги у Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 08.10.2013 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

За приписами статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк (надалі клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (надалі фактор) укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, за умовами п. 1.1. якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 15-21).

Відповідно до пункту 6.2.2. Договору факторингу для підтвердження дійсності права вимоги, що відступається, клієнт надає фактору документацію в порядку, передбаченому цим договором.

Право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (пункт 6.2.3. Договору факторингу).

Згідно пункту 3.1. Договору факторингу підписанням цього Договору клієнт, зокрема, гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників.

Пунктом 2.1. Договору факторингу визначено, що право вимоги це право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за яким настав (наявна вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі укладених між клієнтом та боржником кредитних договорів, та підтверджується документацією.

Реєстр боржників це погоджена сторонами форма реєстру боржників з переліком їх особистих даних (імя, прізвище, ідентифікаційний номер) і розмірів грошових зобовязань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності у клієнта, разом з додатком у електронному вигляді бази даних. Реєстрі боржників наведені в Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 13.7. Договору факторингу всі Додатки та Додаткові угоди до Договору складають його невідємну частину.

З наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що актом приймання-передачі №2 Реєстру боржників від 22 грудня 2014 року до Договору, ОСОБА_3 передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п.8.3 Договору Реєстр боржників ОСОБА_3 від 22 грудня 2014 року, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору (а.с.63).

Додатком №1 до Реєстру боржників №2 до Договору підтверджується, що до позивача перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № НОМЕР_1 від 08.10.2013 року (а.с.64-66,83,85 зв.-86).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № НОМЕР_1 від 08.10.2013 року.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 станом на 24.11.2016 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 26105,65 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 18835,28 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1,48 грн. та заборгованості по комісії РО в сумі 7268,89 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 18836 грн. 76 коп. заборгованості за споживчим кредитним договором № від 08 жовтня 2013 року, з яких: 18835 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом та 1 грн. 48 коп. відсотки за користування кредитом.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 7268 грн. 89 коп. комісії задоволенню не підлягають з таких підстав.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16.

Пунктом 1.4.4 кредитного договору визначено, що комісія сплачується за обслуговування кредиту, а відтак банк не мав права встановлювати такий платіж на свою користь, а тому сума комісії не може бути визнана боргом та не підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи та ухвалив рішення з порушення норм матеріального та процесуального права, відповідно до пунктів 1,3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» підлягають стягненню 2893 грн. 80 коп. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 18836 (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 76 коп. заборгованості за споживчим кредитним договором № від 08 жовтня 2013 року, з яких: 18835 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом та 1 грн. 48 коп. відсотки за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 7268 грн. 89 коп. комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 2893 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.І.Мурашко

Судді О.В.Гайсюк

ОСОБА_4