У Х В А Л А

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року за заявою ОСОБА_5 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності, визнання договору дарування квартири недійсним та витребування майна,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 9 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір дарування зазначеної квартири, укладений ОСОБА_6 та ОСОБА_5 4 лютого 2015 року з моменту його укладення. Витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 зазначену квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 4 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, рішення районного суду скасовано. Витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/3 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року задоволено частково заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Херсонської області від 4 серпня 2015 року. Зазначене рішення в частині задоволення позову ОСОБА_4 про витребування від ОСОБА_5 на його користь 1/3 частини спірної квартири, а також стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 судових витрат скасовано за нововиявленими обставинами. Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 9 червня 2015 року в частині витребування від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 в цій частині відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду залишено без змін.

19 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 361, 362 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2009 року, 12 грудня 2012 року, 17 квітня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано зазначені норми права.

Одночасно заявник просить поновити строк для подання заяви про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції, посилаючись на поважну причину його пропуску. Зокрема, заявник вказує на те, що він уже звертався до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали, однак у зв'язку з незадовільною роботою поштового відділення в смт Березанка Березанського району Миколаївської області він не зміг отримати ухвалу Верховного Суду України від 25 травня 2017 року та усунути недоліки у встановлений цією ухвалою строк.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 додав відповідь Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на його скаргу, в якій зазначалось, що рекомендований лист, яким йому направлено ухвалу Верховного Суду України від 25 травня 2017 року, йому не був вручений з вини листоноші, про що було попереджено начальника поштового відділення смт Березанка.

Частиною четвертою статті 356 ЦПК України передбачено, що в разі пропущення строку, встановленого частинами першою − третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. Питання про поновлення строку вирішується колегією суддів під час вирішення питання допуску справи до провадження.

Оскільки заява містить посилання на обставини, які свідчать про поважну причину пропуску вказаного процесуального строку, що підтверджено належними доказами, клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на оскарження судового рішення суду касаційної інстанції підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову про визнання частково недійсним договору дарування спірної квартири, що є нововиявленою обставиною в розумінні статті 361 ЦПК України, то немає підстав для задоволення його позову про витребування від ОСОБА_5 частини спірної квартири за статтями 387, 388 ЦК України.

Натомість у наданому для порівняння рішенні від 12 грудня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду про те, що наведені в заяві фізичної особи доводи не можна вважати нововиявленими обставинами в розумінні статті 361 ЦПК України, оскільки заявлені в цій заяві вимоги не були предметом під час розгляду зазначеної справи.

У рішенні від 1 липня 2009 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував окрему ухвалу апеляційного суду та зазначив, що під час перегляду справи за нововиявленими обставинами, суддя ухвалив рішення згідно із законом.

Рішенням від 17 квітня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши рішення цього ж суду за нововияленими обставинами, визнав, що викладені у заяві відповідача обставини відносяться до нововиявлених у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України. При цьому, відхиливши касаційну скаргу позивачів, зазначив, що права позивачів на користування житлом припинено до укладення спірних договорів купівлі-продажу, а тому відсутні підстави вважати, що цими договорами порушено їх право на користування житлом.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Що стосується наведених у заяві доводів про порушення судом касаційної інстанції норм процесуального права, то вони не можуть бути прийняті Верховним Судом України для перегляду за поданою заявою з підстави пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_5 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності, визнання договору дарування квартири недійсним та витребування майна, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк