Справа № 333/3197/17
Пр. № 2/333/1750/17
11 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Кунець В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає з підстав зазначених позові, відносно заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся, судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований та фактично мешкає, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», згідно відмітки листоноші, адресату було залишено повідомлення про необхідність зявитися для отримання кореспонденції, але з невідомих суду причин, відповідач не зявився за її отриманням. На підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Ст. 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
В судовому засіданні було оглянуто оригінал вищезазначеної розписки.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої ст.1049 ЦК Україниу разі укладення договору позики на позичальника покладається обовязок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобовязання, як зазначено у ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та розрахунком трьох процентів річних за період прострочення платежу і кладе їх в основу рішення.
Керуючись ст.ст.15, 16, 525, 530, 611, 623, 625, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 10, 11, 16, 59, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 714,93 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й. Наумова