АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4884/17 Справа № 199/2433/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на недобудований будинок та визнання права користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу недобудованого будинку, визнання права власності на недобудований будинок, визнання права користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду, позивач посилався на те, що 20 липня 2004 року він домовився з ОСОБА_3 про те, що вона продасть йому нерухоме майно, а саме: недобудований будинок та земельну ділянку загальною площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Обласна, 95. З метою оформлення угоди відповідач написала йому розписку про передачу недобудованого будинку та земельної ділянки у його власність. Згідно розписки, ОСОБА_3 передала, а він прийняв недобудований будинок та земельну ділянку площею 0, 093 га по вул. Обласна, 95 у м. Дніпропетровську, та відповідач отримала за проданий по розписці недобудований будинок та земельну ділянку грошові кошти. Зазначає, що з 2004 року по теперішній час він проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_4, протягом 10 років здійснює оплату за користування земельною ділянкою. На його вимогу укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідач ухиляється, робить неможливим оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Тому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу недобудованого будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Обласна, 95 площею 171 кв.м., що був укладений між ним та ОСОБА_3 20 липня 2004 року, визнати за ним право власності на недобудований будинок по вул. Обласна, 95 у м. Дніпро, що розташований на земельній ділянці площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визнати за ним право користування земельною ділянкою площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд по вул. Обласна, 95 у м. Дніпро, визнати за ним право забудовника земельною ділянкою площею 0, 093 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Обласна, 95 у м. Дніпро.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном (т.2 а.с.38, 39).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду від 21 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з ч.1 с. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у простій письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів, що перебувають у податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним ( ч.1 ст. 220 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно ( житловий будинок, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 2 ст.331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному звязку із положенням ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Вказані норми встановлюють особливий порядок виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, яким передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації та державній реєстрації. При цьому, за змістом даних норм, державна реєстрація права власності та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації прав власності, не має правовстановлюючого значення.

Згідно із ст.177 ЦК України до обєктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше.

Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема, їх виникнення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище положень закону, майнові (речові) права на обєкти нерухомого майна виникають з передбачених законом підстав та підлягають державній реєстрації. А новостворене нерухоме майно підлягає прийняттю в експлуатацію.

Отже, до прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державній реєстрації право власності на цей обєкт не виникає.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2925 від 23 листопада 2000 року, у користуванні ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0, 093 га, яку було надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і яка знаходиться по вул.Обласна, 95 у м. Дніпро (т.1, а.с.13).

Позивачем було надано суду розписку від 20 липня 2004 року, в якій зазначено, ОСОБА_3 в повному обсязі отримала від ОСОБА_2 грошові кошти за належну їй земельну ділянку та недобудований будинок за адресою: м.Дніпропетровськ вул.Обласна, 95 (т.1. а.с.14).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та вказаної земельної ділянки (т.1 а.с.175-181).

Слід зазначити, земельна ділянка, яка знаходиться по вул.Обласна, 95 у м. Дніпро, відповідно до вищезазначеного Державного акта, перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, на зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок (незавершене будівництво), який у встановленому законом порядку не було введено в експлуатацію (т.1 а.с.15-27).

Будь-які правовстановлюючі документи на цей будинок в матеріалах справи взагалі відсутні.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки спірний незавершений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці, право користування якою надано ОСОБА_3 , згідно державного акта на право постійного користування землею, житловий будинок є незавершений будівництвом, в експлуатацію не введений, правовстановлюючі документи на будинок відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що розписка про передачу грошових коштів є укладенням договору купівлі-продажу нерухомого мана є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді