Справа № 370/2298/16-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/4768/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 16.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Макарівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа Борівська сільська рада Макарівського району, про визнання відмови у приватизації житлового будинку незаконною, визнання права на приватизацію та зобовязання оформити приватизацію житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивачі звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що у 1982 році правлінням колгоспу «Комсомолець» села Борівка було надано ОСОБА_6 будинок №36 по вулиці 1-го Травня в селі Борівка Макарівського району Київської області. Згідно акту передачі житлового фонду КСП «Борівка» від 01 жовтня 2000 року вказаний житловий будинок було передано на баланс Борівської сільської ради.

01 березня 2004 року помер ОСОБА_6 помер, після смерті якого вони, як спадкоємці першої черги звернулися із заявою до Борівської сільської ради Макарівського району з метою приватизації цього будинку.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.2500 га, яка на підставі рішення №50 8 сесії V скликання Борівської сільської ради від 18 травня 2007 року була передана у приватну власність позивачці ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Борівської сільської ради №44 від 10 липня 2012 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію будинку, після чого вона подала відповідну заяву до органу приватизації.

Проте, Макарівською районною державною адміністрацією її заяву було залишено без розгляду, у звязку з ненаданням нею ордеру на спірне жиле приміщення, через що просять визнати відмову Макарівської районної державної адміністрації Київської області у приватизації житлового будинку незаконною, визнати за ними право на приватизацію житлового будинку та зобовязати Макарівську районну державну адміністрацію Київської області оформити їм приватизацію цього будинку в спільну часткову власність .

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Макарівською районною державною адміністрацією не приймалося рішення по суті заяви позивачки ОСОБА_2 про приватизації будинку, а лише залишено цю заяву без розгляду у звязку із ненаданням переліку необхідних документів, а саме копії ордеру про надання житла.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є дружиною померлого ОСОБА_6, а позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 є дітьми позивачки (а.с.15-18).

Правління колгоспу «Комсомолець» села Борівка від 01 квітня 1984 року ОСОБА_6 було надано спірний житловий будинок (а.с.21).

Відповідно до довідки №11/3 від 26.09.2014 року, виданої Макарівським бюро технічної інвентаризації Київської обласної ради, загальна площа житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, село Борівка, вул. 1 Травня, 36 складає 64.1 кв м (а.с.22).

Власником земельної ділянки площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування спірного жилого будинку є ОСОБА_2 (а.с.19).

Рішенням виконкому Борівської сільської ради Макарівського району Київської області від 10 липня 2012 року надано позивачці дозвіл на приватизацію житлового будинку та виготовлення технічної документації (а.с.20).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань забезпечення дотримання вимог чинного законодавства України у сфері приватизації державного житлового фонду у Макарівському районі від 10 березня 2015 року, заяву ОСОБА_2 залишено без вирішення по суті, оскільки нею не надано усіх документів, передбачених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках державного житлового фонду у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року №396, а саме копії ордера про надання житлового будинку (а.с.23).

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ст.9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. При цьому ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, аналізуючи норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст.1, 9 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 30.01.2013 року справа № 6-125цс12.

Відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Відповідно до пункту 18 вказаного Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації.

Відповідно до приписів ст.58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер.

Частина 2 ст.58 ЖК України регламентує, що ордер на вселення у жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а згідно зі ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним, зокрема, у разі порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив усі обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки позивачкою не було надано органу приватизації повного переліку необхідних документів, передбачених законом, і рішення по суті її заяви не приймалося то і підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 309 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: