Справа № 758/1353/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.

при секретарі - Калашніковій Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт та заборону на відчуження з об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, що у Подільському районі м. Києва, яка належить йому на праві особистої приватної власності. Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2014 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір позики з подальшими змінами. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 05.08.2014 р. між позивачем та ОСОБА_6 був укладений Іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за договором позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2016 р. у рахунок погашення заборгованості боржника перед ОСОБА_3 за договором позики було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності на неї за позивачем. Дане рішення набрало законної сили, а тому 22.04.2016 р. право власності позивача на вказану квартиру було належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, позивач вказує, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за розпискою. В межах даної справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р. було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно боржника, в тому числі і на квартиру до вирішення спору по суті та вступу рішення в законну силу. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за розпискою було задоволено, рішення набрало законної сили, однак арешт з квартири не знятий і значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що накладення арешту обмежує його законні права як власника щодо вільного розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа Кур»янінов В.Б., будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2014 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений нотаріально посвідчений договір позики з подальшими змінами.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, в цей же день 05.08.2014 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений Іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2. Даний договіп також посвідчений нотаріально.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за договором позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2016 р. у цивільній справі № 758/7012/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 у рахунок погашення заборгованості боржника перед ОСОБА_3 за договором позики було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності на неї за позивачем. Дане рішення набрало законної сили.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29421297 від 26.04.2016 р., виданого Управлянням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, позивачу на праві власності належить квартира, що знаходиться у Подільському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 49,1 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

З отриманої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що вказаний об'єкт нерухомості обтяжено арештом.

Встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 758/269/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за розпискою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р. у порядку забезпечення вищевказаного позову, за клопотанням представника позивача, було накладено арешт, шляхом заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2016 р. вищевказаний позов задоволено. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2017 р.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом.

Положення ч.4 ст.41 Конституції України, частина 1 ст.321 ЦК України наголошують на тому, права власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом достоменно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 позбавлений права володіння, користування та розпорядження вказаним майном, що належить йому на законних підставах.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Згідно зі ст. 15 ЦК України суб'єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3 позбавлений права належним чином та в повному обсязі користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що арешт на вищевказану квартиру був накладений у цивільній справі № 758/269/15-ц для забезпечення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 за договором позики від 19.03.2013 р., тобто раніше, чим мала місце позика між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, а тому саме ОСОБА_7 має право на задоволення своїх вимог за рахунок даної квартири, як такі, що не ґрунтуються на законі, оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що на час розгляду справи саме позивач є власником вищевказаної спірної квартири, право власності на яке набуто ним у встановленому законом порядку та на час розгляду справи ніким не оспорено.

Враховуючи наявність накладеного арешту на об'єкт нерухомості, неможливості скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

На підставі викладеного, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_8 про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити в повному обсязі.

Зняти арешт та заборону на відчуження з об'єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4, загальна площа 49,1 кв.м, житлова площа 17,6 кв.м, кількість кімнат - 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, який накладений ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 21.01.2015 р. у справі № 758/269/15-ц (номер запису про обтяження: 8530238, державний реєстратор: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова