Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/561/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/778/2728/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначав, що з 01.02.2010 року по 13.06.2012 року працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» підприємства «Придніпровська залізниця». При звільненні йому було виплачено 22407,71 грн. за 169 діб загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. Проте, вказана сума була розрахована у порядку, передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку, а не у порядку передбаченому для оплати надурочної роботи, як передбачається законодавством.

Сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, як надурочної роботи складає 42912,48 грн. Таким чином, заборгованість по сплаті становить - 20504,77 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 20504 грн.77 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця»на користь держави судовий збір - 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.02.2010 року по 13.06.2012 рік знаходився ц трудових відносинах з відповідачем де працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» ПАТ « Українська залізниця».

З 10 грудня 2010 року працював механіком вагона-транспортера зчленованого типу з режимом роботи, який передбачав по турний облік робочого часу та відповідно надання оплачуваного часу домашнього відпочинку (а.с.7-8).

При звільненні з позивачем було проведено розрахунок та виплачено компенсацію за час невикористаного домашнього відпочинку за 169 доби на загальну суму 22497,71 грн. ( а.с.9).

Судом з'ясовано, що сторони визнають, що при звільненні у позивача кількість невикористаних діб домашнього відпочинку становить саме 169 діб. Спірною для сторін обставиною є порядок обчислення компенсації за дні відпочинку.

Статтею 43 Конституції України встановлено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до положення ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод: колективних договорів; трудових договорів. Згідно зі ст. 4 Закону України « Про залізничний транспорт» управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), підпорядкованою Міністерству транспорту та зв'язку України. Відповідно до п.4 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, яке затверджено Постановою КМУ від 29.02.1996р. № 262 Укрзалізниця здійснює заходи, спрямовані на створення безпечних умов праці, соціальний захист працівників залізничного транспорту, впровадження єдиної системи оплати їхньої праці, поліпшення житлових і культурно-побутових умов. Згідно з п. 6 вказаного Положення Укрзалізниця в межах своєї компетенції видає накази, обов'язкові для виконання залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до ст. 61 КЗпК України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Згідно п. 4.1 Колективного договору ДП "Придніпровська залізниця" ( а.с.60) вбачається, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується "Правилами внутрішнього трудового розпорядку" та "Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів", затверджених наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 р. № 40-ц (зі змінами і доповненнями наказами Укрзалізниці від 16.06.2006 № 223-ц, від 27.06.2008 № 311-ц, від 25.02.2010 № 153-ц, від 01.12.2010 № 766-ц, від 30.03.2012 № 104-ц )(далі Наказ 40-Ц). Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг. Пунктами 1.3, 1.7. Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи.

При роботі потужно, пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку, згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки. Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури). Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників "Вагонного депо Запоріжжя-Ліве" встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п'ятиденним робочим тижнем. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наданих копій розрахунків заробітної плати у спірний період позивачу нараховувалася заробітна плата згідно його посадового окладу із розрахунку 8-ми годинного робочого дню ( а.с.61-72).

Згідно ст. 106 КЗпП України оплата роботи в надурочний час здійснюється в подвійному розмірі годинної ставки. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, при звільненні позивача йому мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки. Відповідно до п. 11.12 наказу № 40-Ц, на який посилається відповідач, «в період масових пасажирських перевезень (червень-вересень) може встановлюватися особливий режим роботи, при якому відпочинок працівникам поїзних бригад пасажирських поїздів за місцем постійної роботи, квитковим касирам окремих станцій залізниць надається у розмірі не менше 50 процентів часу відпочинку, належного за нормою. Частиною 4 цього пункту визначено, що «невикористаний час відпочинку, належний за нормою, повинен бути компенсований шляхом надання відгулу по закінченню масових пасажирських перевезень, але не пізніше 1 травня наступного року або приєднаний до щорічної відпустки в ті ж строки з оплатою цього часу з розрахунку встановленого місячного окладу чи без оплати, якщо розрахунок провідникам пасажирських вагонів здійснюється по закінченим рейсам. Бійцям студентських загонів, що працюють провідниками, при заключенні трудового договору на визначений строк, а також постійним штатним працівникам не повністю використаний відпочинок при звільненні належить оплаті також з розрахунку встановленого місячного окладу.».

Відповідно до листа Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» від 23.08.2011р. № 8515/0/14-11/13 норма тривалості робочого часу при 40годинному робочому тижні у 2012р. становила 2001 годину. При цьому середньорічна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 година/12=166,8). Годинна тарифна ставка складає 15,11 грн. (2521 грн. посадового окладу / 166,8 годин). Враховуючи, що позивач працював за 8-годинним графіком, йому має бути компенсовано 1352 години невикористаного відпочинку (169 діб х 8 годин).

При цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, мала складати 42912,48 грн. (1352 годин х 15,87 грн. = 21456,24 грн. х 2).

Як вбачається з копії особового рахунку Позивача за червень 2012 року компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована позивачу за кодом 308, як компенсація за відпустки із розподілом на два періоди: 84 днів - 11137,56 грн.; 85 днів -111270,15 грн., що разом складає 22407,71 грн. (а.с.9).

Отже не нарахованою та не виплаченою заробітна плата складає - 20504,77 грн (42912,48 грн. - 22407,71 грн.).

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 20504,77 грн.

Доводи апеляційних скарг щодо тримісячного строку звернення до суду та стягнення витрат на правову допомогу, ні які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: