Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3329/17 Головуючий у 1-й інстанції: Петренко Л.В.
Є.У.№ 328/5911/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до держави України в особі прокуратури Запорізької області, ОСОБА_4, про визнання незаконною та недійсною постанови прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 від 04.04.2014 року , та відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом , в якому просив визнати незаконною та недійсною постанову прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 від 04.04.2014 року, відшкодувати моральну шкоду, зобовязавши відповідачів вибачитися перед ним на зборах прокурорів Токмацької місцевої прокуратури за незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності і відмову у відшкодуванні майнової і моральної шкоди, припинити незаконні систематичні рішення прокурорів Токмацької місцевої прокуратури з питань незаконної відмови йому у відшкодуванні шкоди.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області 22 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова прокурора, якою ОСОБА_5 відмовлено у відшкодуванні шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вже скасована, а тому не може бути визнана незаконною та недійсною. Обраний позивачем спосіб відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на вимогах ст.16 ЦК України і положеннях Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Судом встановлено, що 05.03.2002 року слідчим СВ Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, і у грудні 2002 року йому було предявлено обвинувачення за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Кримінальна справа тривалий час знаходилася в провадженні як суду, так і органів досудового розслідування. Остаточною постановою слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 від 15.04.2016 року обєднане кримінальне провадження № 0000876 за ч.1 ст.358 КК України та ч.3 ст.358 КК України в редакції від 05.04.2001 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого є чинною.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року (справа № 328/2789/13-ц), зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року, позов ОСОБА_5 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задоволено частково. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_5 15 6846 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури.

Судове рішення фактично виконано у грудні 2016 року, виконавчий лист повернутий до суду із відміткою про повне виконання.

За рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року, відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_5 19 200,00 гривень моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Згідно рішенню Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано Токмацьке ГУ УМВС України в Запорізькій області повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучені відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002 р. друкарську машинку без найменування у металевому корпусі зеленого кольору та друкарську портативну машинку без найменування з металевим корпусом сірого кольору. У разі відсутності в камері схову Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області в наявності тимчасово вилучених друкарських машинок, відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2002р.: двох друкарських машинок без найменування, одна - у металевому корпусі зеленого кольору, друга - портативна машинка у металевому корпусі сірого кольору ухвалено стягнути матеріальну шкоду у розмірі 700 грн. А також стягнуто з Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Згідно власноруч написаної заяви ОСОБА_5 від 29.09.2014 року, той отримав 2 шт. друкарських машинок, вилучених з його власності в ході обшуку 21.10.2002 року. Претензій по поверненню йому друкарських машинок не має. Після чого, зазначені друкарські машинки у ОСОБА_5 повторно не вилучались, тобто на даний час повернуті ОСОБА_5

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацького ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, було відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_5 в сумі 4 122,68грн. матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в задоволенні позову в іншій частині було відмовлено. З даного рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29.03.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовними вимогами в тому числі про відшкодування втраченого заробіток у звязку неможливістю займатися юридичною діяльністю, на заняття якою у нього була ліцензія, а також охоронною та будівельною діяльністю, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності по цій же кримінальній справі, однак у звязку із обвинуваченням лише за ст.15 ч.4 ст.190 та ч.1 ст.358 КК України, за час перебування під слідством на протязі 15 місяців за період з 05.03.2002 року по травень 2003 року включно. Рішення оскаржувалося, набрало законної сили.

Постановою від 04 квітня 2014 року в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 19 січня 2017 року, позов ОСОБА_5 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04 квітня 2014 року, стягнення матеріальної шкоди - задоволено частково. Скасовано постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04 квітня 2014 року про розмір відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_5 у відшкодуванні шкоди, передбаченої п. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». В задоволенні позову ОСОБА_5 в іншій частині відмовлено.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

Як встановлено судом першої інстанції, постанову в.о. Токмацького міжрайонного прокурора Савран О.М. від 04 квітня 2014 року вже скасовано судом, а тому вимоги про визнання постанови незаконною та недійсною обгрунтовано визнані судом такими, що не ґрунтуються на законі.

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 відшкодована моральна шкода і рішення суду виконане.

ОСОБА_5 також повернуто друкарські машинки, про що свідчить розписка про отримання друкарських машинок ОСОБА_5 від 29.09.2014 року. Дана обставина встановлена рішенням суду. Апеляційним судом Запорізької області при розгляді справи № 328/4139/13-ц було встановлено, що рішення суду в частині повернення друкарських машинок виконано, про що свідчить розписка про отримання машинок ОСОБА_5 від 29.09.2014 року.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_7 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів.

На підставі викладеного суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту щодо зобовязання відповідачів публічно вибачитися перед ним не забезпечить дійсного припинення порушення його прав. Суд правильно зауважив, що обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений положеннями ст.16 ЦК України, тобто позовна вимога про принесення вибачень, як спосіб захисту, не є такою, що ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються з вимогами Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994р. є безпідставними.

За положенням ч.2,3 ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані на прохання особи в місячний строк письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання.

Якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України.

Проте в зазначеній нормі права не йдеться про публічне вибачення прокурора перед співробітниками прокуратури.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 не був співробітником прокуратури, інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності не була розповсюджена в засобах масової інформації, вимоги про письмове повідомлення трудового колективу, в якому працює позивач, останнім не заявлялися.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313, 317 судова колегія,-

УХВАЛ ИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року в цій справі залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: