Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В., при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 травня 2017 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до приватного нотаріуса ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1, про вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі Товариство) звернулося у суд із позовом до приватного нотаріуса ОСОБА_2 у жовтні 2015 р.

Просило внести виправлення до тексту договору іпотеки від 19.02.2007 р., укладеного між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_2 і зареєстрований у реєстрі за № 580, шляхом зазначення у п.2 договору вірного кадастрового номеру земельної ділянки :01:007:0001.

На обґрунтування зазначало, що під час посвідчення указаного договору іпотеки мала місце помилка (технічна описка) у зазначенні кадастрового номеру земельної ділянки, яка є предметом іпотеки та належить ОСОБА_1 Ця обставина разом із відмовою нотаріуса внести виправлення порушує права та інтереси Товариства як іпотекодержателя.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 травня 2017 р. позов задоволено.

Ухвалою цього ж суду 09.06.2017 р. заяву третьої особи ОСОБА_1, про перегляд цього рішення залишено без розгляду (т.2. а.с.47).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує зокрема, що вносячи зміни до тексту договору іпотеки, суд учинив дії, не передбачені законом.

У письмовому запереченні позивач в особі ОСОБА_3 вважає, що скарга є необґрунтованою, а доказів, які б впливали на вирішення справи та свідчили б про неповне зясування судом обставин справи, не надано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового, з таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позову. При цьому встановив, що під час посвідчення договору іпотеки від 19.02.2007 р. мала місце помилка (технічна описка) у зазначенні кадастрового номеру земельної ділянки, яка є предметом іпотеки. Сторони правочину не досягли домовленості про внесення відповідних змін до вказаного договору іпотеки, а наявність помилки (технічної описки) порушує права Товариства як іпотекодержателя.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Установлено, що сторонами договору іпотеки від 19.02.2007 р. є відкрите акціонерне товариство «Селянський комерційний банк «Дністер» (іпотекодержатель) і ОСОБА_1 (іпотекодавець), а предметом іпотеки зокрема, земельна ділянка площею 0.1063 га для ведення підприємницької діяльності, кадастровий номер :01:007:0001 (т.1, а.с.4-5). Згідно з договором про відступлення прав від 13.03.2014 р. новим іпотекодержателем стало Товариство (т.1, а.с.6-7). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 056057 кадастровий номер указаної земельної ділянки :01:007:0001 (т.1, а.с.8).

Тобто, договір іпотеки (його зміст) є предметом спірних правовідносин, однак ОСОБА_1 залучено до участі в справі лише як третю особі на боці відповідача (т.1, а.с.19). Натомість, відповідачем у справі залучений приватний нотаріус, щодо якого позовна вимога про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та (або) зобовязання учинити певні дії не заявлена.

Колегія суддів зауважує, що в порядку виконання вимог ст. 10 ЦПК України (щодо сприяння всебічному та повному зясуванню обставин справи) і ст. 130 ч.6 п.2 ЦПК (щодо вирішення питання про склад осіб, які братимуть участь у справі) суд першої інстанції мав усунути цей істотний недолік.

Про такий обов'язок суду йдеться також у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09 р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

Тобто, за загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) та всупереч положенням ст.ст. 10 ч.4, 30, 33 ЦПК України вирішив питання про права та обовязки ОСОБА_1 (як учасника правочину), не залученого до участі в справі в належному статусі.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину (субєктний склад відповідачів) поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, то оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з процесуальних мотивів, що водночас не позбавляє зацікавлених сторін звернутися у суд із новим позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 травня 2017 року скасувати.

3.У позові товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовити.

4.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: