Справа № 703/921/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Опалинської О.П.
при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її батько ОСОБА_2 проживав у належній їй квартирі АДРЕСА_1 «а» в м. Сміла Черкаської області до початку 2012 року, а після розлучення з її матірю виїхав на заробітки, забравши з собою всі свої речі. Враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає в будинку понад один рік, звернулася до суду з позовом та просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі №63 будинку №6 «а» по вул. Філатова в м. Сміла Черкаської області.
В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій справу просить розглянути без його участі, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Черкаський Край» № 21 від 24 травня 2017 року.
У відповідності до ч. 4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, а позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, виходячи із наступного.
Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до договору дарування квартири від 21 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 «а» в м. Сміла Черкаської області (а.с.8).
Відповідно до актів комісії ОСББ «Піонер» від 23 лютого 2017 року та 23 лютого 2017 року відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 «а» в м. Сміла Черкаської області, але з 2012 року за цією адресою не проживає (а.с.6, 7).
Факт реєстрації ОСОБА_2 в квартирі, належній на праві приватної власності ОСОБА_1 також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Черкаській області від 30 березня 2017 року (а.с.17).
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 41 Констиції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України визначено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Відповідно до ст. 7 ЗУ №1382 - IV від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За таких обставин оскільки відповідач, з 2012 року не проживає у квартирі, належній на праві приватної власності позивачу понад 1 рік перешкоджає їй у реалізації вільного розпорядження належного їй майна, відтак має бути визнаний в судовому порядку таким, що втратив право на користування квартирою №63 по вул. Філатова, 6 «а» в м. Сміла та знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою проживання, що відповідає вимогам ч.2 ст.405 ЦК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 3, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 64, 74, 169, 197, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226, 233 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР, Законом України №1382 - IV від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.41 Конституції України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності), -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою проживання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його перегляд та оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.П.Опалинська