Справа № 209/499/17
Провадження № 2/209/647/17
05 липня 2017 року м. Кам′янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Маслов Д.В.,
при секретарі Кулік О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за договором кредиту, -
ПАТ КБ "Правекс-Банк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №6499-006/08Р від 20.08.2008 року в розмірі 116077,07 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1741,16 гривень.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі згідно заявлених позовних вимог, згоден на заочний розгляд справи та винесення заочного рішення.
При цьому, суд своєю ухвалою від 12.06.2017 року, вважаючи необхідним, щоб у судовому засіданні представник позивача надав особисті пояснення у справі з приводу змісту позовних вимог, визнавав обов'язковою участь в судовому засіданні представника позивача.
Проте, представник позивача в судове засідання не зявився.
Відповідач в судові засідання у справі не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК УКраїни, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд ухвалив розглянути справу в заочному розгляді із прийняттям заочного рішення по справі.
За результатами повного зясування обставин справи та перевірки їх доказами, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків.
Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Отже, суд враховує положення даних статей при прийнятті рішення у справі.
Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року Акціонерний комерційний банк «Правек-Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №6499/08Р від 20 серпня 2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 100000,00 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з умовами надання кредиту, забезпечення погашення заборгованості за кредитом, порядком надання кредиту, умовами погашення заборгованості і сплати відсотків (а.с.11-16).
20 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписом підтвердила заявку на видачу готівки в розмірі 100000,00 гривень та переведення коштів оплати за авто ГАЗ-3309 СС №КУЗ 157219 в розмірі 100000,00 гривень «ПРИНЦ АВТО «ЧП» РУДЧЕНКО Е Н», що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 20.08.2008 року та квитанцією №5791/343 від 20.08.2008 року (а.с.37 зворотній бік, 38).
Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.
Відповідач не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження, в тому числі доказів неправильного розрахунку позивачем розміру зобовязань, їх часткового чи повного виконання, безпідставності вимог позивача.
Разом із тим, суд враховує, що змістом позовних вимог позивачем визначено стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором №6499-006/08Р від 20.08.2008 року в розмірі 116077,07 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1741,16 гривень. При цьому, позивачем не визначеного із чого складається зазначена заборгованість. Адже в змісті позову йдеться про те, що заборгованість за кредитним договором №6499-006/08Р від 20.08.2008 року станом на 27.01.2017 року складалась із декількох складових: заборгованості по кредиту; заборгованості по відсоткам; пені за несвоєчасне повернення кредиту; пені за несвоєчасне повернення відсотків.
Яку саме заборгованість, за який період та на підставі чого просить стягнути позивач із відповідача із матеріалів справи встановити не можливо.
При цьому, суд викликав представника позивача для участі в судовому засіданні, визнавав його явку обовязковою, саме з метою надання пояснень по змісту позовних вимог. Проте, представник позивача в судове засідання не зявився, пояснень не надав.
За таких обставин, позивач не довів належними доказами склад його позовних вимог, не довів які конкретно його права порушені відповідачем, склад та зміст цих прав, і які б підлягали захисту шляхом стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором №6499-006/08Р від 20.08.2008 року в розмірі 116077,07 гривень.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується нормами ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Маслов