Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Кадєтової О.В.,

Коротуна В.М., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки із незаконного володіння, за касаційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки із незаконного володіння.

Прокурор посилався на те, що перевіркою встановлено, що п. 1.6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30 червня 2006 року № 2/24 та п. п. 12,12.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 09 листопада 2007 року № 17/46 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1000 кв. м за рахунок земель лісового фонду для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

На підставі вказаних рішень, ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії НОМЕР_3 з кадастровим номером НОМЕР_1

Під час прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та передача її у власність здійснена з порушенням лісового та земельного законодавства.

Прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка, згідно з положеннями ст. 20 ЗК України відноситься до земель лісогосподарського призначення, перебувала у державній власності та була передана у користування ДП «Миколаївське лісове господарство».

Враховуючи викладене та те, що земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 з порушенням вимог законодавства, прокурор просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовом поважними та поновити цей строк; визнати незаконним та скасувати п. 1.6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30 червня 2006 року № 2/24; визнати незаконним та скасувати п. п 12, 12.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 09 листопада 2007 року № 17/46; визнати недійсним, виданий ОСОБА_3 державний акт від 22 вересня 2008 року серії НОМЕР_3; витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1000 кв. м, з кадастровим номером НОМЕР_2 вартістю 182 710 грн, по АДРЕСА_1

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року, визнано поважними причини пропуску позовної давності та поновлено прокурору Корабельного району м. Миколаєва строк позовної давності для звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, ДП «Миколаївське лісове господарство» до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки із незаконного володіння.

Позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1.6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30 червня 2006 року № 2/24, за яким ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 000 кв. м за рахунок земель лісового господарства для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з наданням адреси: АДРЕСА_1

Визнано незаконним та скасовано пункти 12, 12.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 09 листопада 2007 року № 17/46, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 1 000 кв. м за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1

Визнано недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт від 22 вересня 2008 року серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 1 000 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 55.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1 000 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 вартістю 182 710 грн, розташовану по АДРЕСА_1 та передано її у власні держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування ДП «Миколаївське лісове господарство».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до п. 1.6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 30 червня 2006 року № 2/24 та п. п. 12, 12.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 09 листопада 2007 року № 17/46 ОСОБА_3 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 1000 кв. м за рахунок земель лісового фонду для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

На підставі вказаних рішень, ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії НОМЕР_3 з кадастровим номером НОМЕР_1

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 відбулася з порушенням встановленого законом порядку вилучення земель лісового фонду і зміною їх цільового призначення без згоди на її вилучення Миколаївської облдержадміністрації.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про застосування позовної давності суди виходили з того, що прокуратурою було здійснено перевірку лише в 2014 році, а тому про порушення прав і інтересів держави прокурору стало відомо саме під час перевірки.

Проте, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 заявлено про застосування позовної давності.

На підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України у справі № 6-2469цс16 від 16 листопада 2016 року.

Вказаний висновок щодо застосування норм права, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

У позовній заяві прокурор зазначив, що про порушення вимог чинного законодавства під час відведення земельних ділянок у приватну власність та про наявність підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження Миколаївської міської ради йому стало відомо лише після проведення прокуратурою перевірки у серпні 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа першого заступника міського голови від 31 липня 2015 року № 7863/02,0201-06/14115 під час прийняття оскаржуваних рішень на 17 сесії Миколаївської міської ради V скликання був присутній ОСОБА_4 - старший помічник прокурора, який брав участь у роботі сесії, що підтверджується стенограмою пленарного засідання.

Ураховуючи вищезазначене, судам необхідно надати оцінку доводам сторін та встановити : чи мала прокуратура об'єктивну можливість дізнатися про порушення законодавства до проведення нею перевірки; з якою метою був присутній помічник прокурора міста ОСОБА_4 на сесії; чи можливо було при цьому встановити наявність підстав для визнання незаконним прийнятого міської радою спірного рішення з огляду на презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав у разі недоведення протилежного.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

О.В.Кадєтова

В.М. Коротун

О.В.Попович