Справа № 462/1813/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Ящук К.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача в розмірі 408 544, 5 грн. В подальшому уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 64 000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона 10.01.2016 р. позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50 000 доларів, про що було складено розписку, згідно якої відповідач зобов'язалася повертати 1000 доларів раз на місяць. Однак, відповідач з 10.01.2016 р. не сплатила позивачу жодних коштів на повернення боргу. Відтак, позивач звернулася до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла з 10.01.2016 р., у зв'язку із неповерненням відповідачем 1000 доларів кожного місяця відповідно до підписаної боргової розписки.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір позики (розписку) від 10.01.2016 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказану розписку ОСОБА_3 було написано під примусом ОСОБА_1 та таких коштів ОСОБА_3 реально не отримувала.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечили повністю, просили відмовити в задоволенні такого. Зустрічні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 10.01.2016 року позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50 000 доларів. Відповідач ОСОБА_3 зобов'язалася повертати вказані кошти по одній тисячі доларів кожного місяця, що підтверджується розпискою ОСОБА_3, яка міститься в матеріалах справи.

Проте, на даний час відповідач не повернула жодних коштів на виконання вимог вказаної розписки, що не стверджується поясненнями позивача та не заперечується відповідачем, а тому відповідач не виконала своїх зобов'язань перед позивачем.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки відповідач ОСОБА_3 зобов`язується повертати отримані грошові кошти кожного місяця по одній тисячі доларів. Розписка написана власноручно відповідачем і є фактом виникнення зобов'язання відповідача ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення нею боргу.

Суд критично оцінює твердження відповідача про написання такої розписки під примусом ОСОБА_1, оскільки жодних належних і допустимих доказів щодо написання розписки під фізичним та психологічним тиском суду не представлено.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором.

З поданого позивачем розрахунку вбачається, що сума боргу з 10.01.2016 р. по 20.04.2017 р. становить 15 330 доларів, що еквівалентно 408 544,5 грн. Наданий розрахунок сторонами не оспорювався.

Однак, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 борг у розмірі 64 000 гривень.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаної нею розписки.

Щодо зустрічного позову, то такий не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 не надала суду жодних доказів щодо написання розписки під примусом позивача. Натомість ствердила, що дійсно підписала вказану розписку власноручно.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення та з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 64 000 грн.

Крім цього, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 640 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 203, 526, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 64000 (шістдесят чотири) тисячі грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Постигач О.Б.