РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

при секретарі Сорокіній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утриманням будинків і споруд та прибудинкової території

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території на загальну суму 9788,83 грн. за період часу з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року та витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1378, 00 грн.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2006 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.06.2006року, відповідно яким за ним визнано право власності на зазначену квартиру. Особовий рахунок відкритий як на квартиру № 128 на загальну площу квартири 131,5 кв.м. Їх підприємство з 01 жовтня 2006 року надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців будинку № 18 по вул.. П.Свинаренка у м. Харкові відповідно Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного між забудовником АТ «Агросервіс Україна» та ТОВ «Жилсервіс». Тобто вони надають послуги для мешканців будинку з прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі, технічного обслуговування ліфтів, технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем, димовентиляційних каналів, здійснюють поточний ремонт конструктивних елементів, контролюють енергопостачання ліфтів, освітлення місць загального користування, а також надають інші послуги, необхідні для належного управління та обслуговування. Тобто безпосередньо займаються управлінням житлового фонду, який переданий балансоутримувачем відповідно умов договору.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст.ст.20, 21) передбачені обовязки споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Про необхідність прибути до ТОВ «Жилсервіс» для укладення Договору мешканцям будинку № 18 по вул.. П.Свинаренка у м. Харкові було повідомлено шляхом розміщення оголошень на інформаційних стендах будинку. Договір про надання послуг з утримання будинків, запропонований ними, відповідає Типовому договору, що затверджений Постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», відповідно, з його умовами можна безперешкодно ознайомитись самостійно.

Відповідно чинного законодавства споживачі зобовязані сплачувати отримані ними житлово-комунальні послуги.

Відповідно Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869 та п. 1 Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради встановлені тарифи для мешканців будинку № 18 по вул. П. Свинаренка у м. Харкові, які надає ТОВ «Жилсервіс» та які складають 2,753 грн. за 1 м кв. загальної площі квартири. Таким чином, місячна плата за утримання будинків і споруд та прибудинкової території, нарахована відповідачу, має складати 362, 02 грн. на місяць. Та у звязку з неповним наданням послуг до травня 2013 року, згідно перерахунку, відповідачу нараховувалось по 223, 94 грн., 266,16 грн. та 288,12 грн.

На сьогоднішній день, відповідач ігнорує покладений на нього обовязок щодо сплати коштів за утримання будинків і споруд та прибудинкової території, в результаті чого в нього виникла заборгованість на загальну суму 9788,83 грн.

У серпні 2015 року вони звернулися до Жовтневого райсуду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

13 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкової територіях, але 13 грудня 2016 року на підставі заяви відповідача цей наказ було скасовано. Відповідно до вимог ч. 3 ст.118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу (вимога про стягнення заборгованості за ЖКП), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Тож вони вимушені звертатися до суду з цим позовом.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно йому на праві власності належать квартири АДРЕСА_1. За заявою ТОВ «Жилсервіс» Жовтневим районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ № 639/7839/15-ц від 13.10.2015 року про стягнення з нього суми боргу 9788, 83 грн. та 121, 80 грн. судового збору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року цей наказ було скасовано.

Відповідно Договору від 18.09.2003 року про дольову участь в забудові будинку № 18 по вул.. П. Свинаренка у м. Харкові, він є співвласником будинку та, відповідно, має право на повну інформацію про умови правовідношень по Договору Управління нерухомістю та про Управителя. Так, згідно Договору про здійснення управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного між АТ «Агросервіс Україна» як установником управління та ТОВ «Жилсервіс» як управителем Будівельна компанія (АТ «Агросервіс Україна») передає в управління позивачу житловий будинок 18, 20 по вул.. Петра Свинаренка у м. Харкові для здійснення управління, Організація приймає згідно акту приймання-передачі та забезпечує постійну та належну експлуатацію.

При цьому згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2006 року у справі № 2-204/2006 АТ «Агросервіс Україна» в період укладання Договору управління нерухомістю вже був його боржником, а він, відповідно, кредитором. Оскільки саме з вини забудовника АТ «Агросервіс Україна» належна йому квартира не придатна до проживання, оскільки недобудована; недоліки, визначені у вказаному судовому рішенні не ліквідовані, він позбавлений законного права користуванням належної йому квартири. Внаслідок зазначених підстав, він вимушений проживати та проживає в іншому місці та не отримував послуги від позивача, тому вважає, що предмет спору у цій справі відсутній.

Крім того, сам Договір управління від 01.10.2006 року вважає нікчемним, оскільки відповідно ч. 2 ст. 1031 ЦК України договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тобто в момент укладення сторонами не були додержані норми закону. Вигоданабувачем за законом, за таким договором, є установник майна АТ «Агросервіс Україна», який за судовим рішенням є його боржником. Акт прийому-передачі, за яким майно передавалась в управління, не містить істотних даних (дати передачі майна, недоліки майна, інформацію про повідомлення кредиторів, тощо), не може бути належним та допустимим доказом, а лиш е свідчить про безпідставність позовних вимог.

Таким чином, оскільки жодних послуг від позивача він ніколи не отримував, сам Договір управління від 01.10.2006 року є нікчемним та не може породжувати жодних прав та обовязків, а є доказом виключно небажання виконувати чинне рішення суду від 22.02.2006 року, судовий наказ про стягнення з нього суми боргу скасований, підстави для задоволення позову вважає відсутніми.

Крім того, звернення позивача до суду 20.01.2017 р. охоплює період спливу загальної позовної давності за розрахунками з серпня 2012 року по серпень 2015 року, тож він просить врахувати пропуск позивачем строків позовної давності та застосувати передбачені законом наслідки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно Договору про пайову участь у будівництві житлового будинку № 128/129 Г від 18 вересня 2003 року, укладеному між АТ «Агросервіс України» та позивачем, ОСОБА_1 є Пайщиком та приймає на себе фактичні витрати по фінансуванню будівництва житлового будинку по вул. П. Свинаренка, 18 у м. Харкові.

Згідно рішенню Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2006 року та рішенню апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру № 128-129 загальною площею 131, 5 кв.м у будинку № 18 по вулиці Петра Свинаренка у м. Харкові. Також зазначеним рішенням зобовязано АТ «Агросервіс Україна» виконати умови Договору № 128/129 Г від 18.09.2003 року та протягом одного місяця з дня вступу в законну силу ліквідувати будівельні порушення та недоліки.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, будучи власником квартири № 128-129 по вул. П. Свинаренка у м. Харкові, позивач вправі здійснювати свої права власності та повинен нести обовязки по утриманню цього майна.

За умовами Договору про здійснення управління житлового будинку від 01 жовтня 2006 року та Додаткової угоди до нього від 01 січня 2011 року, укладених між АТ «Агросервіс Україна» як Будівельною компанією та ТОВ «Жилсервіс» як Організацією, Будівельна компанія передає в управління Організації житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Петра Свинаренка, буд 18, 20 загальною площею 32009, 90 кв.м для здійснення управління, а Організація приймає згідно Акту приймання-передачі та забезпечує постійну та належну експлуатацію відповідно до закону.

Відповідно акту прийому-передачі по ж/б № 18 та 20 б/н б/д ВО директора АТ «Агросервіс Україна» ОСОБА_2 та директор ТОВ «Жилсервіс» ОСОБА_3 склали акт про те, що АТ «Агросервіс- Україна» передає, а ТОВ «Жилсервіс» приймає ж/б№ 18 та ж/б № 20 по вул. Свинаренко в експлуатацію. Взаємний претензій не має.

Відповідно ст.. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель це особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Відповідно п.п. 2.1.3 Договору від 01 жовтня 2006 року Організація зобовязана надавати комунальні послуги власникам квартир у відповідності до технічних стандартів, норм чинного законодавства.

Згідно п. 3 Додаткової угоди ТОВ «Жилсервіс» (Організація) зобовязана надавати житлово-комунальні послуги власникам квартир у відповідності до технічних стандартів, норм чинного законодавства з урахуванням тарифів, які визначені у структурі тарифів, а саме: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, вбирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі, надавати технічне обслуговування ліфтів, надавати технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, дератизацію, дезінфекцію, надавати послуги з обслуговування димовентиляційних каналів, надавати ремонт конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинкової території, проводи освітлення місць загального користування, контролювати енергопостачання ліфтів, а також надавати інші послуги, які необхідні для належного управління та обслуговування будинків, тощо. (п.2.1.4. Договору).

Отже, на сьогоднішній день позивач по справі займається управлінням житлового фонду будинку № 18 по вул. П. Свинаренка у м. Харкові та надає житлово-комунальні послуги відповідної якості.

Відповідно до ч. 2 п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року за змінами відповідно Постанові КМУ № 45 від 24 січня 2006 року власник та наймач (орендар) квартири зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового Кодексу України, п. 1 ч.10 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» споживачі зобовязані своєчасно сплачувати за споживчі житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрати на управління багатоквартирним будинком. При цьому згідно п.1 ч. 2 ст.12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком є витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно п. 6 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Відповідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місцезнаходження власника та місцезнаходження майна.

Таким чином власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, в незалежності від свого місцезнаходження.

Оскільки за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, суд приходить до висновку, що він зобовязаний утримувати зазначену власність в незалежності від того чи проживає та чи користується він цієї квартирою, тобто обовязок по сплаті комунальних послуг за обслуговування будинку і споруд та прибудинкової території відповідно вище приведених норм лежить на відповідачі.

Водночас ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 цього Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ч. 1 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 р. власник та наймач (орендар) квартири також зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Аналогічна вимога підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання зазначена у п. 3. Ч. 2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зазначених норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як встановлено в судовому засіданні про необхідність зявитись до ТОВ «Жилсервіс» для укладення договору мешканцям будинку було повідомлено шляхом розміщення оголошень на інформаційних стендах будинку.

Оскільки до 10.02.2015 року відповідач не зявився для укладення договору, у вказаний день йому було направлено лист з вимогою погасити борг.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до вимог ст.ст.204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов'язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «Жилсервіс» добросовісно виконує взяті на себе зобовязання щодо обслуговування житлового будинку та утримання прибудинкової території, тобто фактично надає відповідачу зазначені послуги та, відповідно суд приходить до висновку про існування між сторонами фактичних договірних відносин. Факт надання таких послуг не спростовано й відповідачем. Крім того відповідно до ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лиш е в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

Аналогічна правова позиція висловлена Судовою Палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-6ц13.

Оскільки відсутності своєї вини у порушенні спірного зобовязання відповідачем не доказано, зазначені послуги позивачем надавалися, підстави звільнення відповідача від сплати боргу за утримання будинків і споруд та прибудинкової території за цим позовом відсутні.

Посилання відповідача на той факт, що він є кредитором АТ «Агросервіс Україна», яке не виконало рішення суду, внаслідок чого він позбавлений права користуватися квартирою та не може бути боржником ОСОБА_4 майна АТ «Агросервіс Україна», який отримує вигоду від переданого в управління майна суд не приймає до уваги, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за отримані комунальні послуги, надані ТОВ «Жилсервіс», які не повязані із взаємовідносинами між відповідачем та АТ «Агросервіс - Україна».

Так саме суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо нікчемності Договору про здійснення управління житлового будинку, укладеного між АТ «Агросервіс Україна» та ТОВ «Жилсервіс» від 01.10.2006 року та додаткової угоди до нього від 01.01.2011 року внаслідок відсутності нотаріального посвідчення з наступних підстав.

Відповідно до п.п.2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг тощо).

Відповідно до п. 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 15 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Виконавець (ч. 4 ст. 1 Закону) це субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з умов Договору від 01.10.2006 року та додаткової угоди до нього від 01.01.2011 року про здійснення управління житлового будинку, ТОВ «Жилсервіс» повинен забезпечувати постійну та належну експлуатацію будинку № 18 по вул. П. Свинаренка у м. Харкові та надавати житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, відповідно до вимог технічних стандартів та норм чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У коментарі ст. 1031 ЦК України зазначено, що коли предметом договору є нерухомість, він підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, предметом цього договору є надання послуг з управління житловим будинком, обовязковість нотаріального посвідчення такого договору законом не передбачена.

Відповідно до вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 року по п. 1 Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 570 від 26.09.2012 року встановлені житлові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надані ТОВ «Жилсервіс» для мешканців будинку № 18 по вул. П. Свинаренка у м. Харкові. Ці тарифи складають 2, 753 грн. за 1 м кв. загальної площі квартири.

Так, розрахунок нарахування плати відповідачу за утримання будинків і споруд та прибудинкової території розраховується наступним чином: 131,5 (загальна площа квартири за технічним паспортом) х 2, 753 (тариф) = 363, 02 коп.

Крім того, позивач ТОВ «Жилсервіс» до травня 2013 року згідно перерахунку нараховував по 223, 94 грн., по 266, 16 грн. та 28812 грн. у звязку з неповним наданням послуг з прибирання прибудинкової території та технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем). Згідно наданому суду розрахунку з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року заборгованість відповідача складає 9 788, 83 грн. Відповідачем, зі свого боку, не надано суду жодних доказів щодо зауважень, заперечень щодо ненадання позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території або надання таких послуг неналежної якості. Отже, суд приймає зазначений розрахунок та на його підставі визначає заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в сумі 9 788,83 грн.

Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції України і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він відмовилися від послуг позивача, або надання таких припинено, або позивачем допущено порушення при наданні житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживач зобов'язаний оплатити отримані ним житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними.

Позивач надав докази про обслуговування ним будинку та прибудинкової території, а відтак - надання послуг.

Щодо заяви відповідача щодо пропуску строків позовної давності, суд не може прийняти такі доводи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року ТОВ «Жилсервіс» звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період часу з серпня 2012 року по серпень 2015 року, тобто в межах встановлених ст. 257 ЦК України строків позовної давності.

13 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова у справі № 639/7839/15-ц був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Цей судовий наказ набрав чинності 07.12.2015 року та був направлений на виконання.

13 грудня 2016 року на підставі заяви відповідача цей наказ було скасовано. Відповідно до вимог ч. 3 ст.118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу (вимога про стягнення заборгованості за ЖКП), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

30 грудня 2016 року ТОВ «Жилсервіс» звернулось до Ленінського районного суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за період часу з серпня 2012 року по серпень 2015 року.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦПК України).

Відповідно до ст.. 253 ЦПК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається за результатами розгляду вимог передбачених ст. 96 цього Кодексу.

Отже, позивач скористався своїм правом на захист звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу, який в подальшому був скасований, що призвело до звернення за захистом порушених прав в порядку позовного провадження, а тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

За таких обставин та з урахуванням доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 9 788, 83 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст.509, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст.59, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» (місцезнаходження: 61037, м. Харків, пр.-т Московський, 199 «Д-5», оф.108.2, код ЕДРПОУ 31939846, р/р 3214 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в сумі 9 788, 83 (девять тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 83 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» (місцезнаходження: 61037, м. Харків, пр.-т Московський, 199 «Д-5», оф.108.2, код ЕДРПОУ 31939846, р/р 3214 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) судовий збір в сумі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з моменту його проголошення, або у разі проголошення рішення за відсутності осіб, що беруть участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя - А.М. Гримайло