Справа № 279/1107/17 Номер рядка звіту 54
номер провадження 2/279/1105/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Невмержицької О.А., при секретарі Хомутовській М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В : Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачемта 31.10.2013 року була звільнена за угодою сторін. На час звільнення їй не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі27559,73 гривень. Вказана сума була стягнута на її користь рішеннямКоростенського міськрайонного суду від 03.03.2014 року, однак, до даного часу рішення суду не виконано, виконавчий лист перебуває на виконанні в Коростенському міськрайонному відділі ДВС. Оскільки вказану суму коштів вона до теперішнього часу не отримала просить стягнути на її користьсередній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 51767,52 грн. за період з 01.11.2013 року по 24.03.2017 року, а також 20000,00 грн. спричиненої моральної шкоди, так як через невиплату своєчасно заробітної плати вона пережила сильне душевне страждання, почуття образи, обурення, приниженої гідності; вона втратила нормальні життєві зв"язки, що обумовило її прикладати додаткові зусилля для організації життя. Крім того, відповідач з листопада 2012 року не здійснював відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду, як на застраховану особі, тому значно зменшився розмір її пенсії.

В судове засідання сторони не зявились, представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити про, що вказав заяві до суду.

Представник відповідача СП "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу" про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, причин неявки не повідомив та не скористався своїм правом надати пояснення або спростувати обставини викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи (залучений ухвалою суду за клопотанням відповідача): Коростенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_3 направив лист в якому клопотав про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду та зазначила, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист №279/572/14-ц виданий Коростенським міськрайонним судом 05.03.2014 року про стягнення з СП "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу" на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 27559,73 гривень, борг не погашено.

За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах зСП "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу". Наказом №4к від 31.10.2013 року була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України, що стверджується даними трудової книжки (а.с.6). При звільненні відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 27559,73 гривень, яку стягнуто за рішенням Коростенського міськрайонного суду від 03.03.2014 року (а.с.8). Вказане рішення суду набрало законної сили 25.03.2014 року та було звернуто до примусового виконання, що стверджується копією постанови відділу ДВС від 28.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження (а.с.9), яке до теперішнього часу не виконано.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 2673,60 гривень (за вересень-жовтень 2013 року), а середньоденна 60,76 гривень. Оскільки, відповідач на неодноразову вимогу суду не надав довідку про середній заробіток ОСОБА_1 (на день звільнення), заперечень щодо вказаного позивачем розміру заробітної плати також не надав, цих обставин не спростував, а тому, суд вважає за можливе погодитись з вказаним позивачем вище розміром заробітної плати, він не викликає сумнівів у його достовірності та приймається судом.

Відповідач, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, в день звільнення ОСОБА_1 з роботи не провів з нею остаточного розрахунку, через, що має нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України.

Згідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Верховний Суд України розяснив, що передбачена частиною першою ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14 слідує, що суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог.

Розмір належного позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 51767,52 гривень за період з 01.11.2013 року по 24.03.2017 року, що стверджується розрахунком (а.с.16). Вказана сума ніким та нічим не була спростована при розгляді справи, оскільки належних доказів, які б спростовували розмір даних нарахувань відповідачем суду подано не було.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику врегульовано ст.237-1 КЗпП України.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд задовольняє частково. Суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення їй моральної шкоди, повязаної з порушенням її трудових прав, гарантованих Конституцією України. З матеріалів справи видно, що трудові права позивача було порушено, вимоги закону відповідач ігнорував та сума заборгованості перед позивачем є значною. Крім того, відповідач з листопада 2012 року не здійснював відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду, як на застраховану особу, що суттєво відобразилося на розмірі пенсії позивача.

Однак, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визнає, що заявлена позивачем до відшкодування сума є завищеною, тому стягує на її користь для відшкодування моральної шкоди 5000 гривень і вважає, що такої суми буде достатньо для покриття завданих позивачу моральних страждань.

Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат, то вони підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

При цьому, судом встановлено, що позивач при подачі позову до суду сплатила 2240,00 гривень судового збору згідно квитанції №63 від 24.03.2017 року.

Однак, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Згідно вимог ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, зайво внесена сума судового збору в розмірі 640,00 гривень по квитанції №63 від 24.03.2017 року, за правилами п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» підлягає поверненню ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 10,15,60,88,197,213215,218 ЦПК України, ст.ст.47 ч.1,116,117,237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з СП "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 51767 (пятдесят одна тисяча сімсот шістдесят сім) гривень 52 копійки та 5000 (пять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з СП "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу" на користь держави 1840 (одна тисяча вісімсот сорок) гривень судового збору.

Стягнути з СП "Щорсівський гранітний кар"єр Укооппостачмашу" на користь ОСОБА_1 400 (чотириста) гривень понесених судових витрат.

Повернути ОСОБА_1 зайве сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, згідно квітанції №63 від 24.03.2017 року.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Невмержицька О.А.