Справа № 152/1554/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 жовтня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей,

встановив:

04.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: дочок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, виховання дітей. Відповідач з сім'єю не проживає, належної участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, чим ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, оскільки діти проживають з нею та знаходиться повністю на її утриманні.

Наскільки їй відомо, відповідач здоровий, працездатний, працює, а тому має змогу сплачувати аліменти.

Крім того, просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що протягом останніх двох місяців відповідач не проживає з сім'єю, на утримання двох дітей надав кошти в сумі 600 грн., яких не достатньо для забезпечення належного розвитку дітей. Ухилення відповідача від утримання дітей ставить її у скрутне матеріальне становище.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснив, що працює на тимчасових заробітках в різних підприємствах, має постійний дохід у вигляді заробітної плати в середньому 8000-10000 грн. Протягом двох місяців він із сім'єю не проживає, але кошти на утримання дітей він позивачці надав у розмірі 600 грн., а також витратив 1400 грн. на ремонт планшета доньки ОСОБА_3. Заперечень щодо стягнення з нього аліментів не має.

Вирішуючи спір суд встановив, що від спільного проживання позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається із свідоцтв про народження, відповідно, серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с.4-5).

Діти сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої Івашковецькою сільською радою від 14.09.2017 року за №352 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 не проживає з сім'єю протягом останніх двох місяців, за вказаний період ним надано дітям 600 грн.

Таким чином, більший обсяг витрат на утримання дітей несе позивачка.

Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він здоровий, працездатний, працює на тимчасових роботах в різних підприємствах, отримує заробітну плату в сумі 8000-10000 грн. на місяць.

Вказані обставини не заперечуються позивачкою.

Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, більший обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено на позивачку, що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч.1-3 ст.181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.ч.1, 2 ст.183 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дітей ухиляється, хоча відповідач є працездатним, працює та має заробіток.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дітей.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і більший обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивачки ОСОБА_1, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо такого способу стягнення аліментів.

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, слід визначити у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 04.10.2017 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачкою додано до позову квитанцію серії 10АААА №512287/251 про оплату 200 грн. за надання правової допомоги адвокатом Кострицею В.С., що полягає у складанні позову та консультації, на що затрачено 40 хвилин (а.с.15); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Костриці В.С. за НОМЕР_3 (а.с.8); договір про надання правової допомоги і представництва від 14.09.2017 року (а.с.7);

Зважаючи на вказану обставину, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, пов'язану із наданням їй правової допомоги адвокатом Кострицею В.С., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 200 грн., виходячи з того, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не перевищує 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 року.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1, непрацюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1, непрацюючого на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на надання правової допомоги в сумі 200 (двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: