Справа № 190/507/17
Провадження №2/190/337/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м.Пятихатки

Пятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Семенникова О.Ю., секретарі Москалець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.П?ятихатки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах та від імені ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення ОСОБА_1 додаткового строку в два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подачі заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті 26.07.2016 року матері позивача ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як спадкоємець померлої 26.07.2016 року матері ОСОБА_6 не подала у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини, оскільки мала тяжкий стан здоровя і знаходилася під постійним доглядом лікаря, отримала закриту черепно- мозкову травму .Так як Пятихатською державною нотаріальною конторою 02.02.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск строку для подачі заяви позивач та її представник просять суд визнати причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини поважними та визначити додатковий строк у два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за законом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, 20.06.2017 року представником позивача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги останній підтримав при викладених в позовній заяві обставинах та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не зявилися, 20.06.2017 року представником відповідачів за договором про надання правової допомоги від 15.03.2017 року ОСОБА_3 до суду подано заяву про визнання позовних вомог відповідачами та про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника.

З урахуванням заяв осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Положеннями ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, які закріплюють зміст принципу змагальності цивільного судочинства, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст .11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що саме кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Суд зазначає, що жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не надано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень.

Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Так, відповідно до копії свідоцтв про народження серії ЯЄ №885263 від 29.06.1956 року, серії ЯЄ №885264 від 29.06.1956 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 народилися 02.05.1956 року, матірю зазначена ОСОБА_9, батьком ОСОБА_10.

За свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯР №963319, 01.10.1959 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб за актовим записом №27.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІІ-УР №240910 від 21.03.1960 року, батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_11 та ОСОБА_6, які за копією свідоцтва про народження серії ІІ-КИ №465013 від 24.09.1977 року є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою відділу РАГС Павлоградського районного управління юстиції Дніпропетровської області №14 від 03.04.2000 року, 05.07.1975 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб за актовим записом №14, який 24.01.1984 року відділом РАГС м.Норильська розірвано.

За свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ №480340, 21.02.1978 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб за актовим записом №64.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-КИ №356424, 01.08.1981 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб за актовим записом №366.

Свідоцтвом про смерть серії І-КИ №694828 від 27.07.2016 року, виданого виконавчим комітетом Грушуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, посвідчено факт смерті 26.07.2016 року ОСОБА_6 в с.Грушуватка Пятихатського району Дніпропетровської області (актовий запис №22).

За матеріалами спадкової справи №32/2017, відкритої 02.02.2017 року після смерті 26.07.2016 року ОСОБА_6, позивач 02.02.2017 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті матері,

Крім заяви позивача від 02.02.2017 року, тугого ж дня нотаріусу подано заяви відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 02.08.2016 року про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 на користь позивача.

Постановою державного нотаріуса Пятихатської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_16 про відмову у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 26.07.2016 року ОСОБА_6 позивачеві 02.02.2017 року відмовлено через пропуск шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини з дня смерті особи.

Суд зазначає, що строк для прийняття спадщини, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, є преклюзивним (присікальним) строком, протягом якого існує суб'єктивне право спадкування, тобто право на прийняття спадщини, сплив цього строку зумовлює припинення права на прийняття спадщини.

Відповідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщини в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріалній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини не є «автоматичним», а можливе лише за наявності поважних причин, повязаних з суттєвими обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в т.ч. через відсутність інформації про смерть спадкодавця, необхідність звернення до нотаріуса та інш., то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відтак суд зазначає, якщо ж у спадкоємця таких перешкод, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, для подачі заяви по прийняття спадщини не було, проте спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини (через відсутність інформації про спадкову масу, необхідність звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, віддаленість місця проживання та інш.), то положення ч.3 ст.1272ЦК України не застосовуються.

Вищевказані положення підтверджуються відповідними правовими висновками, викладеними в постановах Верховного суду України (постанова ВСУ по справі №6-85цс12 від 26.09.2012 року, постанова ВСУ по справі №6-1486цс15 від 04.11.2015 року).

В позовній в якості поважних причин неподання заяви про прийняття спадщини заявниками вказано на стан здоровя позивача.

Так, відповідно до наданої виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого псіхоневрологічного відділення №7474/255, виданої КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечникова» ОСОБА_1 з 22.05.1015 року по 12.06.2015 року перебувала у стаціонарі відповідного комунального закладу з діагнозом органічний емоціонально-лабільний розлад.

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7430, виданої КЗ «КМЛШМД» ДОР» ОСОБА_1 знаходилася з 16.11.2016 року по 21.11.2016 року на стаціонарному лікуванні в 1 травматологічному відділенні (НХВ) зазначеного комунального закладу, 21.11.2016 року позивача виписано із стаціонарного лікування, вказано на необхідність зявитися у поліклініку 22.11.2016 року.

Суд зазначає, що інших документів, на підтвердження неможливості своєчасного звернення до нотаріуса протягом встановленого законодавством строку та/або медичного стану позивача, який б унеможливлював можливість звернення особи протягом шестимісячного з дня смерті особи строку до суду не надано і під час судового розгляду не досліджено.

Відтак, посилання в позовній заяві на тяжкий стан здоровя заявника та її знаходження на стаціонарному лікуванні психоневрологічного відділення влітку 2015 року не може вважатися поважною причиною пропуску шестимісячного строку після смерті спадкодавця 26.07.2016 року.

Також суд не може визнати поважними причинами пропуску встановленого законом шестимісячного строку з 26.07.2016 року посилання заявника на перебуванні протягом шести днів на стаціонарному лікуванні у лікарні, в т.ч. приймаючи до уваги закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини лише через понад два місяці після хвороби позивача.

Таким чином суд зазначає, що хоч позивач і пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини лише на кілька днів, проте оскільки належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством преклюзивний шестимісячний з дня смерті особи строк (в т.ч. після хвороби позивача до суду не надано та в судовому розгляді не досліджено, а вказані заявниками причини пропуску визнані судом неповажними для пропуску шестимісячного строку, суд вважає заявлені позовні вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини необґрунтованими, непідтвердженими дослідженими доказами, у звязку з чим відмовляє в задоволенні позову.

На підставі ст.1270, ч.3 ст.1272 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,58-60,212-215 ЦПК України, суд ВИРІШИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах та від імені ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання рішення через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.Ю.Семенников