АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4749/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАВІА БУД» про стягнення заборгованості, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАВІА БУД» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 241 620,29 грн., яка складається з основної суми заборгованості 217 415,63 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 21 034,65 грн., пені 387,65 грн., 3% річних у розмірі 230,17 грн. та 1 552,19 грн. - інфляційної складової боргу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та ТОВ «ЛАВІА БУД» кредитного договору, останній зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов'язань за умовами кредитного договору, між позивачем та відповідачем - ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Однак, ТОВ «ЛАВІА БУД» та ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, індексу інфляції, 3% річних та пені.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року закрито провадження у даній справі в частині вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ЛАВІА БУД» про стягнення заборгованості. Крім того, протокольною ухвалою суду від 14 грудня 2016 року, яка занесена до журналу судового засідання залучено до участі у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАВІА БУД», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАВІА БУД» про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» () заборгованість за договором у розмірі 241 591,82 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 217 415,63 грн., заборгованості за процентами у розмірі 21 034,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 552,19 грн., 3% річних у розмірі 230,17 грн. та пені у розмірі 1 359,18 грн., а також судовий збір у розмірі 2 415,97 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначила, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням судом обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Вказувала на те, що суд в порушення вимог ст.169 ЦПК України безпідставно розглянув справу за відсутності представника позивача ПАТ «ВТБ Банк» . Суд в якості доказу розміру заборгованості прийняв розрахунок позивача, який не підтверджено платіжними документами. Суд безпідставно відмовив в задоволені клопотання представника відповідача про виклик до суду представника позивача для дачі особистих пояснень і надання оригіналів первинних бухгалтерських документів щодо стану заборгованості за кредитним договором станом на 14.12.2016 року на день розгляду справи судом. Суд, приймаючи рішення по справі, порушив вимоги ст. 59 ЦПК України, яка передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд позбавив відповідача ОСОБА_3 права надати суду докази по справі, які б підтверджували необґрунтованість розрахунків позивача, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи для визначення правильності нарахованих банком сум заборгованості, виходячи з умов кредитного договору №30.17/13-М545 від 17.04.2013 р., укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та TOB «JIABIA БУД». Також вказувала, що позов був заявлений і до боржника і до поручителя, а суд з порушенням вимог ст. 33 ЦПК України виключив боржника ТОВ «ЛАВІА БУД» із числа відповідачів по даній справі.

До апеляційного суду сторони не з'явились. Про розгляд справи повідомлені. Представник відповідача 13.10.2017 року, представник позивача 22.10.2017 року, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 17 квітня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ЛАВІА БУД» укладено кредитний договір №30.17/13-М45, відповідно до умов якого, позивач надає ТОВ «ЛАВІА БУД» грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 250 000 грн. на строк користування до 17 квітня 2017 року, а ТОВ «ЛАВІА БУД» зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 33% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється щомісячно 17 числа кожного місяця, відповідно до Графіка повернення Кредиту і сплати Процентів,

Крім того, судом також встановлено, що 17 квітня 2013 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 30.17/13-ДП1, у відповідності до умов якого, поручитель - відповідач, як солідарний божник на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями ТОВ «ЛАВІА БУД», які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, відповідно до умов договору здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 250 000 грн.

Свої зобов'язання за кредитним договором у визначений у ньому строк TOB «ЛABIA БУД» не виконав, протягом дії кредитного договору несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував залишок заборгованості по кредиту та відсотки за користування ним.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 22.08.2014 року заборгованість ТОВ «ЛАВІА БУД» перед позивачем за кредитним договором за період з 17.04.2013 року по 22.08.2014 року становить 217 415,63 грн. та 21 034,65 грн. - сума відсотків за користування кредитними коштами.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд встановив, що позовні вимоги є обґрунтованими, про те, суд прийшов до висновку, що позивачем не вірно обраховано суму штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України за період з 17.04.2013 року по 22.08.2014 року та інфляційної складової боргу. Також стягуючи пеню судом застосовано положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Виходячи з наявних у справі та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст.169 ЦПК України , внаслідок розгляду справи без представника позивача є помилковими, так як представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без представника банку (а.с. 115)

Посилання в скарзі на те, що суд у якості доказів наявності боргу позичальника ТзОВ «ЛАВІА БУД» прийняв неналежні докази, - розрахунки заборгованості, зроблені позивачем, які не підтверджені бухгалтерськими документами та в порушення ст. 59 ЦПК України, позбавив відповідача права надати суду висновок експертів з приводу розрахунку , колегія суддів не приймає.

Так на перевірку вищевказаних доводів апеляційної скарги ухвалою колегії суддів від 11.04.2017 року призначалась судова економічна експертиза.

Відповідно до супровідного листа директора КНСЕУ справа повернута без виконання у зв'язку з неоплатною вартості проведення експертизи.

З ухвали про призначення експертизи вбачається, що попередню оплату вартості проведення експертизи покладено на ОСОБА_3, яку було попереджено про наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені ст. 146 ЦПК України.

Як свідчить листування між КНСЕУ, Апеляційним судом міста Києва та ОСОБА_3 (її представником), відповідачці будо доведено зміст клопотання експертної установи щодо оплати вартості експертизи та її строк, (а.с. 204-212).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки ОСОБА_3 не оплатила вартість проведення експертизи, тобто фактично ухилилася від проведення такої експертизи, а експертиза була призначена саме для встановлення вірного розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку, що за правилами ч. 1 ст. 146 ЦПК України доводи викладенні в апеляційній скарзі щодо невірного розрахунку заборгованості за кредитним договором вважаються недоведеними.

Посилання в скарзі на неправомірне закриття провадження у справі за позовом до юридичної особи, внаслідок чого боржник був звільнений від відповідальності, колегія суддів не приймає з огляду на таке:

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Разом з тим справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав підвідомчі господарським судам відповідно до статті 12 ГПК України.

За положеннями статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 2 статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом третім пункту 15 цієї постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Після відкриття провадження у справі суд своєю ухвалою закриває провадження, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 2 березня 2016 року у справах № 6-2307цс15 та №6-224цс16.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: