Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-1584
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2010 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретарів судового засідання Жилінської О.М., Філіпової І.М.,
представників позивача ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5,
відповідача ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримала і просить суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі № 85 будинку № 44 на вулиці Макарова в місті Рівне у звязку з відсутністю його в цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. При цьому посилається на те, що відповідач, на час її звернення з позовом до суду (17 жовтня 2007 року) у квартирі був постійно відсутній з січня 2007 року, будь-яких витрат по утриманню квартири не ніс. Перешкод у користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив.
Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав і просить суд в позові відмовити. Суду пояснив, що у спірній квартирі він проживав до серпня 2008 року, коли син забрав у нього ключі від квартири і він у квартиру не міг попасти. Протягом 2007 року у квартирі проживав, але часто їздив до своїх родичів: до сестри, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, якій допомагав будувати будинок, та до брата, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, якому допомагав садити та збирати врожай. Міг бути відсутнім по 2-3 тижні. Іншого житла, ніж спірна квартира, не має.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що рішенням профкому та адміністрації ВАТ «Рівнеазот» від 03 листопада 1989 року відповідачу ОСОБА_6 на склад сімї 5 чоловік була надана двохкімнатна квартира № 85 на вулиці Макарова,44 в місті Рівне. Квартира була надана відповідачу ОСОБА_6, його дружині позивачу ОСОБА_3 (на теперішній час ОСОБА_7В.) та їхнім трьом дітям.
Рішенням Рівненського міського суду від 23 січня 2001 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу сторони залишилися проживати у спірній квартирі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачем належними та достатніми доказами не доведено того факту, що відповідач на час її звернення до суду з позовом, а саме, станом на 17 жовтня 2007 року, був відсутній у квартирі № 85 будинку № 44 на вулиці Макарова в місті Рівне понад шість місяців і його відсутність не була обумовлена поважними причинами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Разом з тим, з показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 беззаперечно слідує лише те, що при їх епізодичному відвідуванні спірної квартири відповідач в квартирі був відсутній. Про те, що відповідач у квартирі постійно не проживає, їм повідомляли позивач ОСОБА_7 та син сторін ОСОБА_9, які, на думку суду, є зацікавленими особами у вирішенні справи на користь позивача. За таких обставин, показання свідків не можуть бути прийняті судом як достатні докази на підтвердження того факту, що відповідач був відсутнім у квартирі безперервно понад шість місяців. Крім того, показання свідків жодним чином не підтверджують тієї обставини, що відсутність відповідача у квартирі була обумовлена причинами, які не є поважними.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається також на акти, складені працівниками приватного підприємства «ВВ» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за участю мешканців будинку № 44 на вулиці Макарова в місті Рівне ОСОБА_13 (кв.54) та ОСОБА_10 (кв.194) 04 квітня, 11 липня та 08 жовтня 2007 року.

Як зазначено у цих актах, комісія відвідала квартиру № 85 на вулиці Макарова,44 в місті Рівне на предмет не проживання в ній ОСОБА_6 В актах також вказано, що під час обстеження ОСОБА_6 в квартирі не було, не було і його особистих речей, а сусідки ОСОБА_13 (кв.54) та ОСОБА_10 (кв.194) підтвердили, що на протязі трьох років ОСОБА_6 не проживає у даній квартирі.

Суд вважає, що вказані акти можуть свідчити лише про те, що при відвідуванні квартири у зазначені дні та у певний час ОСОБА_6 був відсутній за місцем свого проживання. Зазначені в актах твердження про відсутність у квартирі особистих речей ОСОБА_6 є необґрунтованими та голослівними, оскільки в актах не вказано, яким чином визначалась відсутність тих чи інших речей, належність чи неналежність речей відповідачу та яких саме речей.

Як слідує з цих актів, сусіди підтверджували, що на протязі трьох років ОСОБА_6 у квартирі не проживає. Однак вказані твердження не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони суперечать поясненням в судовому засіданні самої ОСОБА_7, а також обставинам, викладеним нею у позовній заяві, з яких слідує, що ОСОБА_6 у спірній квартирі до січня 2007 року проживав періодично.

Враховуючи викладене, суд визнає, що вказані акти не можуть достовірно стверджувати про непроживання ОСОБА_6 у спірній квартирі в період 2007 року та про відсутність належних йому особистих речей чи предметів домашнього вжитку у квартирі.

В судовому засіданні відповідач навів обставини та причини своєї тимчасової відсутності за місцем проживання, які підтвердив допитаний судом свідок ОСОБА_14, брат відповідача. Вказані обставини та причини не спростовуються і не заперечуються ні поясненнями позивача, ні показаннями інших допитаних по справі свідків.

Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог та положень ст.ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня в цьому приміщенні без поважних причин понад шість місяців безперервно.

Однак, позивачем не доведено і судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_6 був відсутній у жилому приміщенні квартири № 85 на вулиці Макарова,44 в місті Рівне безперервно понад шість місяців без поважних причин. Сам відповідач факт відсутності безперервно понад шість місяців заперечує, а свою тимчасову відсутність пояснює перебуванням у родичів та іншими поважними обставинами.

При вирішенні спору суд враховує і особисті стосунки сторін, шлюб яких розірвано рішенням суду ще у 2001 році, а також те, що відповідач з 2006 року перебуває на пенсії, що виключає необхідність постійного перебування відповідача за місцем свого проживання за сімейними чи трудовими обставинами.

На підставі ст.ст.71,72 ЖК України, керуючись ст.ст.3,10,11,60,209,212, 214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рiшення може бути оскаржене в апеляцiйному порядку до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 22 березня 2010 року.

Cуддя: