У Х В А Л А

27 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року у справі за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлово-ремонтне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Житомирської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлово-ремонтне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про визнання права власності на житло,

встановила:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову Житомирської міської ради відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову Житомирської міської ради та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 256, 257, 267, 268 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Житомира, а відповідачі зайняли спірне приміщення самоправно, оскільки останнім не надавався ордер для вселення у спірне приміщення у передбаченому законом порядку, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову Житомирської міської ради. При цьому, встановивши, що предмет захисту правовідносин має триваючий характер та не обмежений у часі, правильно виходив з того, що норма статті 257 ЦК України до цих правовідносин не застосовується.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 16 листопада 2016 року суд виходив з того, що відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічна правова норма містилася і в статті 71 ЦК Української РСР. Таким чином, оскільки право на звернення до суду із зазначеним позовом у позивача виникло після звільнення відповідача з роботи - з 1 жовтня 2002 року, то трирічний строк позовної давності закінчився 1 жовтня 2005 року. Суд касаційної інстанцій на зазначені положення закону належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що норми ЦК України про позовну давність не підлягають застосовуванню до спірних правовідносин.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлово-ремонтне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Житомирської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлово-ремонтне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про визнання права власності на житло за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук