Справа № 527/2239/17
провадження № 2-з/527/17/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року м.Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Левицька Т.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку з господарським будівлями недійсними.

Крім того, позивачем направлено заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно житловий будинок з господарськими будівлями № 18 , розташований по вул. Кириченко Раїси (попередня назва вулиці ОСОБА_3) в м. Глобине Полтавської області.

Ст. 151 ЦПК України регламентує, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Ч.3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту заяви в ній відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, в тому числі тих фактів, що відповідач має намір чи здійснює дії по відчуженню майна чи іншим чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення є необґрунтованим.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем по справі є ОСОБА_2, а в тесті та резолютивній частині заяви про забезпечення позову зазначено прізвище Гричаний.

Враховуючи вищезазначене, заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Т. В. Левицька