Справа № 573/1924/17
Номер провадження 2/573/727/17
РІШЕННЯ

іменем України

18 жовтня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Третя Сумська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер їхній дід по лінії матері, ОСОБА_3. Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який фактично успадкувала його дружина, а їхня баба по лінії матері - ОСОБА_4. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла її донька, а їхня мати, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Вказують, що прийняли спадщину після смерті матері та частково оформили свої спадкові права. Але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний будинок, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, в рівних частинах право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність (а. с. 59, 65).

Представник відповідача - Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова Мороз Л. В. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позов визнають (а. с. 56).

Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 42).

Представник третьої особи - Третьої Сумської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області у судове засідання також не з'явився. Завідувач держнотконторою Ляшенко А. І. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а. с. 46).

У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області помер дід позивачів по материнській лінії - ОСОБА_3 (а. с. 7, 12-14).

Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли: побудований у 1994 році житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,61 га, право власності на яку посвідчене державним актом серії НОМЕР_1, виданим Воронівською сільською радою 24 лютого 1998 року (а. с. 22, 27, 67).

За інформацією Воронівської сільської ради ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Воронівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 16).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28 вересня 2017 року спадкова справа після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року не заведена (а. с. 44).

Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення.

Частиною першою статті 524 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення даних правовідносин, фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року чоловіка, ОСОБА_3, але юридично її не оформила.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області померла ОСОБА_4, яка була бабою позивачів по лінії матері (а. с. 8, 12-14).

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на майно, яке вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, ОСОБА_3, але за життя юридично не оформила, зокрема на житловий будинок, АДРЕСА_2

За інформацією Воронівської сільської ради ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року проживала одна за адресою: АДРЕСА_1. Разом із ОСОБА_4 на день її смерті за вказаною адресою був зареєстрований позивач ОСОБА_1. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом Воронівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 5-6, 28, 67).

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа за заявою її доньки ОСОБА_5 Остання частково юридично оформила свої спадкові права на майно. Проте, свідоцтво про право власності на житловий будинок, який є предметом даного судового розгляду не отримала (а. с. 53).

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу.

В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_5 у порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, прийняла спадщину, що залишилась після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 була матір'ю позивачів - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 9-11, 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а. с. 9).

Після смерті останньої відкрилась спадщина, в тому числі на майно, яке вона успадкувала після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 разом із сином, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 49).

08 жовтня 2015 року Третьою Сумською державною нотаріальною конторою за заявами позивачів у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заведена спадкова справа за №309/2015 після смерті ОСОБА_5 Чоловік померлої - ОСОБА_9 від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті дружини відмовився, подавши у встановлений ст. 1270 ЦК України строку відповідну заяву нотаріусу (а. с. 48-51).

В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. При цьому частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5

За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 11 липня 2017 року право власності на побудований у 1994 році житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 21, 60-64).

Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 19-20).

Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. У подальшому це право успадкувала його дружина, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, а після неї мати позивачів - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину після смерті матері, ОСОБА_5, у тому числі на вищезгаданий житловий будинок, набули у порядку спадкування за законом право на нього з моменту відкриття спадщини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під номером АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 529, 549 УРСР 1960 року, ст. ст. 316, 328, 373, 1216, 1218, 1220, 1261, 1268 - 1270, 1273 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Третя Сумська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: