Справа № 639/1072/17
Провадження № 2/639/1059/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України про стягнення заробітної плати, суд

ВСТАНОВИВ :

22 лютого 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України про стягнення заробітної плати, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату (компенсацію за невикористану щорічну відпустку) у сумі 73, 37 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в трудових відносинах з Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України з 08.09.1982 року по 28.07.1997 року. Відповідно до наказу № 74-л від 28.07.1997 року позивача було звільнено за власним бажанням. Відповідач, ні в день звільнення, ні до теперішнього часу, не провів виплату усіх сум, належних позивачу, а саме суму компенсації за невикористану відпустку в сумі 73,37 грн.

24 квітня 2017 року позивачем було подано клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до якого, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за вересень 1982 р. у сумі 3 258, 76 грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що в наданих відповідачем довідках про заробіток для обчислення пенсії зазначено, що заробіток нараховувався їй, з жовтня 1982 р. по липень 1997 р., але фактично позивач знаходилась з відповідачем у трудових відносинах з вересня 1982 року, що підтверджується трудовою книжкою. А отже, позивач не отримувала заробітну плату за вересень 1982 року, що у відповідності до перерахунку з рублів на гривні, наведеного нею, складає 3 258, 76 грн.

15 травня 2017 року ОСОБА_1 надала ще одне клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час з жовтня 1982 р. по серпень 1991 р. в сумі 423 577, 86 грн.

На підтвердження вказаних вимог позивач зазначає, що надані відповідачем довідки № 23 та № 24 від 08.02.2016 року про заробіток для обчислення пенсії, за час з жовтня 1982 р. по липень 1997 р. складено на підставі особових рахунків, як зазначено в цих довідках. При цьому, у вказаних довідках було здійснено перерахунок виплат у гривні у співвідношенні 1: 1000000, згідно з грошовою реформою в Україні 1996 року. Натомість заробітна плата позивача за час з жовтня 1982 р. по серпень 1991 р. становила 115-494 рублі, а не одинадцять сотих сорок дев'ять копійок, що не відповідає дійсності, як зазначено у довідці. У зв'язку з цим позивач просить виплати їй заробітну плату за час з жовтня 1982 р. по серпень 1991 р. в сумі 423 577, 86 грн., у розрахунку співвідношення з доларом.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду.

24 березня 2017 року від відповідача надійшли заперечення проти позову, які в подальшому були доповненні. Відповідно до вказаних заперечень, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Так, на думку відповідача, позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Компенсація за невикористану відпустку у розмірі 73, 37 грн., була нарахована позивачу у серпні 1997 року. На вказану суму були нараховані, утримані та перераховані за належністю податки та збори. Кінцева для виплати позивачу сума склала 65, 07 грн. та була отримана позивачем.

Щодо вимог ОСОБА_1 про виплату заробітної плати за вересень 1982 р., то, на думку відповідача, позивач не довів, та не надав жодного доказу того, що не отримав з вини відповідача заробітну плату за вересень 1982 р. Посилання на довідки про заробіток для обчислення пенсії відповідач вважає недоречними, адже довідки були надані позивачу за його заявами саме про заробіток для обчислення пенсії, а не про заробітну плату. В довідках не повинні бути вказані всі суми грошових коштів, які були нараховані та отримані позивачем, а повинні вказуватися лише ті виплати, на які нараховано страхові внески. А заробітну плату за вересень 1982 р. позивач отримала в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення заробітної плати за час з жовтня 1982 р. по серпень 1991 р., то ці вимоги є безпідставними, адже заробітна плата за вказаний період була отримана позивачем. А посилання на довідки про заробіток для обчислення пенсії, як на підставу вимог є недоречними, адже вказані довідки за своєю природою не встановлюють факт отримання чи неотримання заробітку та в довідках не повинні бути вказані всі суми грошових коштів, які були нараховані та отримані позивачем.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 10.03.2016 року, в судовому засіданні, позов ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності № 64/1 від 03.01.2017 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях. В подальшому в судове засідання не зявилася, просила суд відкласти розгляд справи у зв'язку з знаходженням її у відпустці, однак, суд прийшов до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутністю представника відповідача, проти чого не заперечував і представник позивача.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні було встановлено,що ОСОБА_1 у період з 08.09.1982 року по 28.07.1997 року працювала у Фізико-технічному інституті низьких температур ім.. ОСОБА_4 НАН України, що підтверджується Довідкою № 220 від 30.08.2016 року, виданою Фізико-технічним інститутом низьких температур ім.. ОСОБА_4 НАН України. (а.с. 5-6)

Як вбачається з виписки з наказу № 74-Л від 28.07.1997 року, ОСОБА_1, молодшого наукового співробітника відділу № 18, 28.07.1997 року було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 26)

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України, в редакції, яка діяла на час звільнення позивача, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. ( стаття 116 КЗпП України)

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 до теперішнього часу проведено не було, а саме їй не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 73, 37 грн.

Як вбачається з положень ст. 74 КЗпП України, всім працівникам надаються щорічні відпустки із збереженням місця роботи (посади) і середнього заробітку (статті 75 і 76).

Заміна відпустки грошовою компенсацією не допускається, крім випадків звільнення працівника, який не використав відпустки. ( ст. 83 КЗпП України)

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про відпустки», в редакції яка діяла на час звільнення позивача, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Як вбачається з особового рахунку позивача, у серпні 1997 року їй було нараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 73,37 грн., що після утримання податків та зборів склало 65, 07 грн. ( а.с. 7)

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, вказана сума позивачем до теперішнього часу отримана не була, представник відповідача в свою чергу наполягав, що позивач отримувала компенсацію за невикористану відпустку.

З довідки № 220 від 30 серпня 2016 року та довідки № 24 від 08.02.2016 року, виданих Фізико-технічним інститутом низьких температур ім.. ОСОБА_4 НАН України, вбачається, що там не зазначено ніякого заробітку ОСОБА_1 за серпень 1997 року. (а.с. 5-6, 9)

Однак, відповідно до листа № 64/840 від 29.11.2016 року наданого відповідачем у відповідь на запит ОСОБА_1 від 02.11.2016 року, було проведено корегування довідки про заробіток для обчислення пенсії з 1992 року по 1997 рік та надано нову довідку, в якій зазначено заробіток за серпень 1997 року у розмірі 73, 37 грн., а саме компенсація за невикористану відпустку. (а.с. 11)

Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача до теперішнього часу будь-які касові книги та розрахункові відомості на видавання заробітної плати не збереглися, а тому документально підтвердити коли саме позивач отримала компенсацію за невикористану відпустку не має можливості.

Згідно Наказу Головного архівного управління при Кабінеті міністрів України № 41 від 20.07.1998 р. касові книги, розрахункові (розрахунково-платіжні) відомості на видавання заробітної плати, гонорарів, матеріальної допомоги та інших виплат, потрібно зберігати 3 роки.

Як вбачається з Акту комісії Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.Ф. Вєркіна від 11.09.2003 року на виділення до знищення документів, строк зберігання яких закінчився, були знищенні касові книги за 1997-1999 роки у кількості 12 томів та інші документи по касі, у кількості 45 томів. (а.с. 32-33)

Окрім того, відповідно до Порядку ведення касових операцій у національній валюті України № 228 від 02.02.1995 р., затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 21 від 02.02.1995 р., а саме пункту 9, підприємства, організації і установи, виконкоми селищних і міських (міст районного підпорядкування) Рад народних депутатів мають право зберігати понад встановлений ліміт в касах готівку, що одержана в банку для виплати заробітної плати, допомог за тимчасовою непрацездатністю, стипендій і премій, протягом трьох робочих днів; колективні сільськогосподарські підприємства, підприємства залізничного транспорту для виплати заробітної плати працівникам віддалених дільниць, виконкоми сільських Рад народних депутатів - протягом 5 робочих днів, включаючи день одержання грошей у банку. Після закінчення цих строків суми грошей, що не використані за призначенням, повертаються в банк не пізніше наступного робочого дня і в подальшому видаються підприємствам, організаціям і установам за їх першою вимогою на ті самі цілі.

Відповідно до п. 18 вказаного порядку, після закінчення встановлених пунктом 9 строків оплати праці, виплати допомог через тимчасову непрацездатність, стипендій і премій касир має:

а) у платіжній відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено оплату праці, виплату допомоги через тимчасову непрацездатність, стипендій або премій, поставити штамп або зробити відмітку від руки: "Депоновано";

б) скласти реєстр депонованих сум;

в) у кінці відомості зробити надпис про фактично виплачену суму і про недоодержану суму оплати праці, допомог через тимчасову непрацездатність, стипендій або премій, які підлягають депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за платіжною відомістю і скріпити надпис своїм підписом. Якщо гроші видавалися не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться надпис: "Гроші за відомістю видавав (підпис)". Видача грошей касиром і роздавальником за однією відомістю забороняється;

г) записати в касову книгу фактично виплачену суму і проставити на відомості штамп: "Видатковий касовий ордер N___".

Бухгалтерія робить перевірку відміток, зроблених касирами у платіжних відомостях, і підрахунок виданих і депонованих за ними сум.

Депоновані суми підлягають здачі до установи банку і на здані суми складається один загальний видатковий касовий ордер.

Так, на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримала усі належні їй кошти у 1997 році представником позивача було надано так звану «Книгу обліку депонованої заробітної плати», в якій за 1997 рік ніяких нарахованих, але не виплачених ОСОБА_1 сум не значиться. ( а.с. 27-29)

Отже, судом було встановлено, що компенсація за невикористану відпустку була виплачена ОСОБА_1, але не в день звільнення, як то передбачено законодавством, а лише у серпні 1997 року, тобто з порушенням строків розрахунку при звільненні.

Вказаний факт також не заперечувався і представником відповідача в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Так, як позивачем не висувалися вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, а судом було встановлено, що належні їй кошти були виплачені у серпні 1997 року, то суд приходить до висновку, щодо необхідності відмовити в задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористану відпустку у сумі 73,37 грн..

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за вересень 1992 року у сумі 3 258, 76 грн. та стягнення на її користь з відповідача заробітної плати за час з жовтня 1982 р. по серпень 1991 року в сумі 423 577, 86 грн. суд зазначає наступне.

Так дійсно, в судовому засіданні було встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України з 08 вересня 1982 року.

З Довідки про заробіток про обчислення пенсії № 23 від 08.02.2016 року вбачається, що заробіток ОСОБА_1, який враховується при обчислені пенсії за період з жовтня 1982 року по грудень 1991 року склав 0 гривень 10389 копійок. Перерахунок виплат у гривні виконано у співвідношенні 1:100000 згідно з грошовою реформою в Україні 1996 року. Тобто дійсно вересень 1982 року у вказаній довідці не зазначений. (а.с. 8)

Однак, в матеріалах справи також міститься Довідка № 220 від 30.08.2016 року, видана ОСОБА_1 про її роботу та заробітну плату у Фізико-технічному інституті низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України, відповідно до якої за час роботи в Інституті заробіток ОСОБА_1 за період з вересня 1982 року по липень 1997 року склав 1 133, 04. Тобто вересень 1982 року у вказаній довідці зазначений. ( а.с. 5)

Враховуючи те, що касові книги, розрахункові ( розрахунково-платіжні) відомості на видавання заробітної плати, гонорарів, матеріальної допомоги та інших виплат на теперішній час не збереглися, а також те, що позивачем не була оспорена Довідка про заробіток про обчислення пенсії № 23 від 08.02.2016 року та такі вимоги не були заявлені ним в судовому засіданні, а також, враховуючи те, що позивачем не було надано жодних інших належних та допустимих доказів того, що вона не отримувала заробітну плату за вересень 1982 року, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо того, що позивач не погоджується з розрахунками наведеними в Довідках № 23 та № 24 від 08.02.2016 року про заробіток для обчислення пенсії, що є в справі, за час з жовтня 1982 р. по липень 1997 р., то суд не може прийняти до уваги її доводи, адже суду також не було надано доказів того, що вказані довідки оспорювалися позивачем, окрім того представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату з жовтня 1982 р. по серпня 1991 р., а отже, суд приходить до висновку, що і у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Представник відповідача, в судовому засіданні, посилався на те, що позивачем були порушені строки звернення до суду.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Вказана правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16.

24 квітня 2017 року позивачем було заявлено клопотання про винесення окремої ухвали у зв'язку з тим, що відповідачем не було зазначено заробіток позивача за вересень 1982 р. у довідці № 23 від 08.02.2016 року про заробіток для обчислення пенсії позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Відтак, судом не було знайдено жодних обґрунтованих підстав для винесення окремої ухвали.

У звязку з тим, що у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати не розподіляються.

На підстав викладеного, та керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 211, 212, 213-215, ст.ст. 47, 74, 116, 117, 233, ст. 24 Закону України «Про відпустки», Наказом Головного архівного управління при Кабінеті міністрів України № 41 від 20.07.1998 р., п. 9, 18 Порядку ведення касових операцій у національній валюті України № 228 від 02.02.1995 р., затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 21 від 02.02.1995 р.,

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України про стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Труханович