АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 661/2722/16-ц Головуючий в І інстанції Бойко М.Є. Номер провадження 22-ц/791/1506/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 червня 2017 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, зазначаючи, що вона, за умовами укладених із відповідачем договорів про надання бухгалтерських послуг від 03 січня 2008 року та 03 січня 2009 року, надавала останньому послуги з ведення бухгалтерського обліку. Вартість послуг складала 4000 грн. за кожний місяць.

У період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2015 року за домовленістю із ОСОБА_7 продовжувала надавати останньому послуги з ведення бухгалтерського обліку без укладення відповідного договору та працювала на посаді бухгалтера за трудовим договором, який оформлений не був.

У звязку з невиконанням ОСОБА_6 вимог законодавства України про працю нею було подано заяву про звільнення з посади бухгалтера з 30 листопада 2015 року, а в грудні 2015 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, у задоволенні якого рішенням суду від 14 червня 2016 року їй відмовлено з підстав наявності між сторонами цивільно-правових відносин.

Посилаючись на те, що факт існування між нею та відповідачем привільно-правових відносин встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, проте ОСОБА_6 свої зобовязання щодо оплати наданих нею послуг не виконав, позивачка просила суд стягнути з останнього заборгованість за надані послуги в розмірі 140 000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням суду від 23 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, не відповідають обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_8, доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що встановлення факту цивільно-правових відносин між сторонами сам по собі не доводить наявність зобовязання відповідача здійснити оплату роботи позивачки, оскільки відносини останнього та позивачки із надання таких послуг належним чином оформлені не були.

Проте повністю погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд зробив його, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, суд визнав встановленим той факт, що ОСОБА_5, будучи офіційно працевлаштованою та працюючи головним бухгалтером ТОВ «Система майстер», за сумісництвом працювала бухгалтером у ТОВ «Премєр», де за усною домовленістю додатково на умовах цивільно-правового договору виконувала роботу по супроводу бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_6, складала бухгалтерську звітність, яку підписувала електронним підписом останнього та здавала в передбаченому законом порядку контролюючим органам, в тому числі з січня 2013 року по листопад 2015 року.

Наведені обставини встановлені судовими рішеннями, ухваленими Новокаховським міським судом Херсонської області 14 червня 2016 року та Апеляційним судом Херсонської області 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані щорічні відпустки та додаткові відпустки, і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягали доказуванню при вирішенні даної справи.

Разом з тим, матеріали справи містять надані ОСОБА_5 на підтвердження факту здійснення нею відповідних дій щодо ведення бухгалтерського обліку для ФОП ОСОБА_6 у спірний період письмові докази, які, зокрема, свідчать про нарахування та складання нею відомостей про заробітну плату працівників ФОП ОСОБА_6, здійснення розрахунків податків, складання податкової звітності, перевірки правильності застосування касових апаратів, підготовки працівникам довідок про доходи (а.с. 31-64).

Сам ОСОБА_6 як відповідач наведений факт визнав, однак наполягав на тому, що ця робота виконувалася ОСОБА_5 на безоплатній основі.

З огляду на наведене та зважаючи, що судовими рішеннями наявність трудових відносин між сторонами виключена, а суть та характер цивільно-правових відносин, що склалися між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом першої інстанції не визначена, колегія суддів робить висновок, що із встановлених обставин випливають правовідносини, які виникли із договору про надання послуги, і що до цих правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 901-907 ЦК України.

Так, відповідно до вимог ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому обовязкова письмова форма договору про надання послуг законом не передбачена, тому для підтвердження факту укладення цієї угоди та її умов не встановлені обмеження щодо засобів доказування.

Крім того, із наведеної вище норми матеріального права слідує, що за загальним правилом договір про надання послуг є оплатним і лише безоплатне надання послуги може бути встановлено договором.

Однак відповідач, визнавши факт ведення позивачкою бухгалтерського обліку у спірний період, у підтвердження безоплатності виконаної нею роботи жодного доказу не надав, в той час як із розрахунково-платіжних відомостей ФОП ОСОБА_6 вбачається, що за період з січня 2013 року по листопад 2015 року ОСОБА_5 як бухгалтеру нараховувалася заробітна плата, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за вказаний період, утримувалися податки та обовязкові платежі.

Як вбачається із досліджених апеляційним судом відповідно до положень ст.ст. 10, 303 ЦПК України матеріалів цивільної справи № 661/5165/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та ін., а також висновку експерта № 339/17 судово-економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0001160 від 04.05.2017 року, який долучений апеляційним судом до матеріалів справи, за здійснення бухгалтерського супроводу ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_5 як бухгалтеру за період з 01.01.2013 року по 30.11.2015 року було нараховано заробітної плати в сумі 42 410 грн., із яких за цей же період утримано 7 959 грн. 21 коп., із яких: 6132 грн. 45 коп. податок на доходи з фізичних осіб; 300 грн. військовий збір; 1526 грн. 76 коп. єдиний соціальний внесок.

Залишок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за наведений період становить 34 450 грн. 79 коп.

Саме ця сума грошових коштів була заявлена ОСОБА_5 у позовній заяві, поданій до суду 31 грудня 2015 року, як така, що підлягає стягненню із ОСОБА_6 в рахунок оплати за виконану нею роботу, як вона вважала на посаді бухгалтера, за період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2015 року.

Як зазначалося вище, у задоволенні позову рішенням Новокаховського районного суду від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.07.2016 року, ОСОБА_5 було відмовлено з підстав відсутності між сторонами трудових відносин (а.с. 7-12).

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження іншого визначеного сторонами розміру оплати за надані позивачкою відповідачеві послуги у спірний період суду не надано, колегія суддів вважає, що саме нарахована як заробітна плата, але не виплачена сума грошових коштів у розмірі 34 450 грн. 79 коп. як підтверджена належними доказами і підлягає стягненню на користь позивачки за заявленими нею в даній справі позовними вимогами.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги надану представником відповідача копію розрахунково-платіжної відомості № 713П-000013 за листопад 2015 року ФОП ОСОБА_6, у якій значиться про виплату ОСОБА_5 заробітної плати в сумі 33 340,72 грн., оскільки в ній відсутній підпис позивачки про отримання грошових коштів, а інші, первинні фінансові документи, які б підтверджували факт виплати ОСОБА_5 грошових коштів у спірний період, у відповідача відсутні.

Необґрунтованими колегія суддів вважає посилання позивача в обґрунтування розміру витребуваної нею оплати за надані послуги на договір про надання бухгалтерських послуг, укладений сторонами 03.01.2009 року, яким вартість послуг була визначена в 4000 грн. на місяць, оскільки дія цього договору закінчилася 31.12.2009 року, а також на положення ст.. 843 ЦК України щодо встановлення судом ціни виконаної нею роботи на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи, оскільки наведена норма матеріального права регулює відносини, які витікають із договору підряду і не поширюється на відносини, що виникли із договору про надання послуг.

Колегія суддів не вважає також таким, що підтверджує розмір оплати за надані ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_6 послуги, які є предметом даного спору, і наданий нею суду апеляційної інстанції договір про надання послуг від 27.12.2009 року, який укладений від імені сторін даного спору, однак на який позивачка не посилалася в обґрунтування свого позову в суді першої інстанції, зазначивши про його відсутність у неї з поважних причин, оскільки як предмет і ціль цього договору, так і визначені обовязки виконавця, є ширшими, ніж надання бухгалтерських послуг, а отже виходять за межі підстав та предмета позову.

З цих підстав колегія суддів вважала недоцільним досліджувати текст та зміст договору на предмет його дійсності для підтвердження чи спростування заперечень ОСОБА_6 щодо факту укладення наведеної угоди.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення суду як незаконне та необґрунтоване підлягає касуванню з ухваленням нового рішення про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 34 450 грн. 79 коп. в рахунок оплати за надану нею послугу.

При цьому, зважаючи на те, що спірний період у частині вимог з оплати послуг за відповідним договором, наданих з 01.01.2013 року по вересень 2013 року, виходить за межі встановленого статтею 257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки, колегія суддів вважає за необхідне вирішити подану ОСОБА_5 31 жовтня 2016 року до суду першої інстанції і в порушення норм процесуального та матеріального права не вирішену судом заяву про поновлення строку позовної давності (а.с. 29).

Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із матеріалів справи вбачається, що первісно з вимогою щодо оплати виконаної нею для відповідача роботи, ОСОБА_5 звернулася до суду 31 грудня 2015 року, тобто з дотриманням строку позовної давності, в тому числі щодо оплати за надані послуги, починаючи з січня 2013 року.

Лише після набрання законної сили рішенням Новокаховського міського суду від 14 червня 2016 року, що відбулося 14 липня 2016 року, у ОСОБА_5 виникла необхідність змінити підставу позову з врахуванням невизнання судом її відносин із ФОП ОСОБА_7 трудовими. Позов у даній справі подано нею до суду 19 вересня 2016 року, що на думку колегії суддів свідчить про обґрунтованість поданої позивачкою заяви про поновлення строку позовної давності та про поважність причин пропуску нею цього строку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивачки підлягають стягненню з відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, розмір яких пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 803 грн. 90 коп. (1400+275,61+1540 = 3215,61 грн.; позов задоволено на 25 %, тому 3215,61 х 25 : 100 = 803,90), (а.с. 1, 78, 185).

На підставі викладеного, ст.ст. 267, 901 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 червня 2017 року скасувати і постановити нове рішення.

Визнати причину пропущення ОСОБА_5 позовної давності в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати наданої нею відповідачеві в період з січня по вересень 2013 року послуги поважною.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 34 450 грн. 79 коп. (тридцять чотири тисячі чотириста пятдесят гривень 79 коп.) в рахунок оплати за надану послугу та 803 грн. 90 коп. (вісімсот три гривні 90 коп.) понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3