Провадження № 2/359/227/2017
Справа № 359/5686/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільно набутим, -

В С Т А Н О В И В :

14.07.2016 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив:

- встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з липня 2009 року по теперішній час;

- визнати будинок, загальною площею 158 кв.м., та інші споруди, побудовані на земельній ділянці, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 - спільно набутим майном подружжя;

- визнати земельну ділянку, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 - спільно набутим майном подружжя(а.с.3-6).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з осені 2008 року вони з ОСОБА_2 почали зустрічатися, а з липня 2009 року почали проживати однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки дітей не було та бажали налагодити побут. За час спільного проживання ними було спільно побудований будинок на земельній ділянці, яка була приватизована відповідачкою та була розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Економіст», в будівництво якого позивачем вкладено особисті кошти з продажу власного автомобіля, заробітна плата та допомога його батьків, особиста праця на будівництві. А також придбані за кошти, отримані від продажу будинку: автомобіль марки CHERY BEAT. державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 110000 гривень та земельна ділянка площею 0,0600 га кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1. А також, на вказаній земельній ділянці був побудований будинок загальною площею 158 кв.м., гараж шлакоблочний загальною площею 50,5 кв.м.. Крім того, придбано побутову техніку: посудомийна машина BOSCH, смартфон NOKIA 610 білий (для віповідачки), DVD автомобільний іPlay, телевізор LED LG32, газонокосарка, фотоапарат, що були придбані за рахунок отриманих позивачем а в кредит коштів, погашених ним власними силами.

Позивач також зазначає, що з 2009 року по 01 травня 2010 року вони проживали в найманій квартирі в смт. Чубинське Бориспільського району Київської області, потім переїхали до будинку в СТ «Економіст», коли він був частково побудований та придатний до житла. Після продажу будинку, в серпні 2014 року переїхали в орендовану квартиру, в якій жили до 01 травня 2015 року, а з 01 травня 2015 року переїхали до нового недобудованого спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1, де проживали однією сім'єю на момент звернення позивача з даним позовом до суду, вели спільне господарство. Після виникнення розладу в стосунках взимку 2016 року, він намагався з'ясувати причину конфлікту , домовитися з відповідачкою щодо мирного вирішення питання поділу майна, і відповідачка постійно погрожує, що поміняє замки, передарує їх майно своїй матері, не впускатиме його до їх будинку. В зв'язку з чим був вимушений звернутися до суду з даним позовом, посилаючись на вимоги ст.74 Сімейного кодексу України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач надав докладні пояснення щодо обставин їх спільного проживання з відповідачкою однією сім'єю, ведення спільного господарства до 29 липня 2016 року, що відповідають викладеним в позовній заяві обставинам.

Представник відповідача ОСОБА_4, а також відповідач ОСОБА_2, явку якої для особистих пояснень було визнано обов'язковою відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, позовні вимоги не визнали. Згідно з поясненнями відповідача, вона заперечує факт проживання з позивачем однією сім'єю, стверджує, що знала його тривалий час, використовувала його як найманого працівника, що допомагав їй при будівництві будинку в СТ «Економіст» та в урочищі «Ніжні Бортничі», розраховувалась з ним тим, що давала йому харчування, а також надавала безкоштовно житло. Вона зазначає, що в її батьків є магазин в м.Києві, які їй допомагали, а також вона заробляла тим, що продавала земельні ділянки, організовувала будівництво будинків та їх продавала. Також стверджує, що будівництво будинків здійснювалось за її кошти, спільного бюджету в них з позивачем не було і останні два роки вони інтимних стосунків не підтримували, визнає, що вони разом відпочивали, ходили в гості, але не визнає, що жиди однією сім'єю. Дозволивши проживати в недобудованому будинку в Бортничах, вона в подальшому не могла примусити його залишити її помешкання, тому сама зібрала його речі. Стверджує, що позивач вивіз усі свої, а також частину її речей трьома «Газелями». Зазначає, що придбане позивачем в кредит майно він покупав для себе і все з будинку забрав.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За положеннями ч. ч. 1, ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Діюче законодавство - ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні прав та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, якщо діючим законодавством не передбачено інший порядок їх встановлення.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд також враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, суд враховує роз'яснення, викладені в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно з довідкою, виданої Головою СТ «Економіст» Кокот С.О., від 18 вересня 2016 року вих.№2/20 та Актом від 18 вересня 2016 року, складеним членами СТ «Економіст» ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вони підтверджують, що ОСОБА_1, дійсно, проживав за адресою: АДРЕСА_1 з членом вище вказаного садового товариства ОСОБА_2 в період 01 травня 2010 року по 29 серпня 2014 року (т.1 а.с.45,46).

А за змістом складного акту також зазначено про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зазначений період проживали однією сім'єю, разом вели спільне господарство, спільно будували будинок, в якому і проживали, спільним зусиллями слідкували за належним станом земельної ділянки (т.1 а.с.45).

Крім того, ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_6, які також підтвердили той факт, що позивач особистою працею здійснював будівництво садового будинку на ділянці АДРЕСА_1.

Участь позивача у будівництві садового будинку в СТ «Економіст» на земельній ділянці, що була в користування відповідачки, а в подальшому нею приватизована, крім того, підтверджується долученими до матеріалів справи фотознімками та відповідачем не оспорюється (т.1 а.с.47-50).

Крім того, з показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 встановлено, а також долученими позивачем до матеріалів справи оригіналами платіжних документів підтверджується, що для будівництва вказаного садового будинку він купляв будівельні матеріали за місцем своєї роботи в ПАТ «Комбінат будіндустрії» (т.1 а.с.176,177,178,180,183,196,198,200. т.2 а.с.41-44).

Суд також заважає, що долучені до матеріалів справи фотознімки, на яких зображені позивач та відповідач, а також їх рідні, зроблені в період 2010-2015 років (т.1 а.с.51-65, т.2 а.с.38-40 ) свідчать про тривалі, близькі стосунки, що поєднували як сторони у справі так і їх родини, наявність у сторін спільного побуту, їх спільне проживання, та підтверджують показання допитаних в судовому засіданні свідків.

Факт проживання сторін однією сім'єю також підтверджується показаннями допитаних свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, сусідами позивача та відповідача за місцем їх проживання в недобудованому будинку за адресою: АДРЕСА_1, в період з весни 2015 по 2016 рік.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень, наданих позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 працівникам Бориспільського відділу поліції 29.07.2016 року (т.1 а.с.224,225), вони на вказану дату проживали за вищевказаною адресою АДРЕСА_1, більше року.

Крім того, в своїх письмових поясненнях відповідач ОСОБА_2, зокрема, визнавала, що проживає за цією адресою більше року зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_1 АДРЕСА_1, та що 25.07.2016 року вона домовилась з ним, що сьогодні (29.07.2017) він разом зі своїми речами виїде з будинку. Так як у них не має подальшого бажання проживати спільно, та, що 29.07.2016 о 16.00 год. вона, керуючись попередньою домовленістю, викинула особисті речі чоловіка на подвір'я, з приводу чого останній викликав працівників поліції (а.с.225).

Таким, чином, досліджені в судовому засіданні достатні, належні і допустимі докази дають підстави суду для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01 травня 2010 року по 29 липня 2016 року.

Показання допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 щодо обставин її придбання земельної ділянки у відповідача не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому суд частково задовольнив заявлену позивачем вимогу, оскільки достатніх доказів, що таке спільне проживання як чоловіка та дружини у сторін виникло з більш ранньої дати - з липня 2009 року суду надано не було, а також, враховуючи, що досліджені судом докази дають можливість суду встановити конкретні дати початку спільного проживання на території СТ «Еконміст» з 01.05.2010 та припинення сторонами такого проживання - з 29.07.2016 року.

А також, суд враховував, що в зазначений період сторони в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі не перебували. Ця обставини визнана сторонами та підтверджується оглянутими в судовому засіданні їх паспортними документами.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів також встановлено, що 29.07.2011 року відповідач ОСОБА_2 на підставі виданого їй на підставі розпорядження Бориспільської державної адміністрації №2977 від 23.11.2010 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000га, кадастровий номер НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану : Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Економіст» (т.1 а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, відповідно до положень ч.5 ст.61 Сімейного кодексу України в редакції, що була чинною на момент набуття відповідачем права власності на вказану земельну ділянку в СТ «Економіст», об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

При цьому суд також враховує, що розпорядження Бориспільської РДА, на підставі якого був визнаний державний акт, також було прийнято під час проживання сторін однією сім'єю.

Як встановлено в судовому засіданні, в подальшому, відповідач ОСОБА_2 на підставі укладеного нею нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 серпня 2014 року, реєстровий №3209 продала належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 0,1000га, кадастровий номер НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану : Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Економіст» (т.1 а.с.8-9). Продаж якої було вчинено за 218293 гривень. А також, на підставі укладеного нею нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 вересня 2014 року, реєстровий №3225 придбала у власність спірну земельну ділянку, площею 0,0600га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.10-11). Продаж якої було вчинено за 97084 гривень.

Враховуючи встановлений судом факт проживання позивача та відповідачки однією сім'єю в зазначений період, коли відповідач набула у власність земельну ділянку в СТ «Економіст», а в подальшому за рахунок коштів, отриманих від її продажу, придбала іншу земельну ділянку

а території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, а також, що факт придбання спірної земельної ділянки за рахунок коштів, отриманих від продажу садової ділянки з садовим будинком в СТ «Економіст» відповідачем не оспорюється, в силу вищенаведених вимог ст.61 Сімейного кодексу України, спірна земельна ділянка, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1, є спільно набутим майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Суд також враховує, відповідач ОСОБА_2 будь-яких належних і допустимих доказів щодо отриманих нею доходів, зокрема, він підприємницької діяльності, за час проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю не надала, в той час як позивач мав постійне місце проживання та стабільний доход (т.1 а.с.66).

З цих підстав, суд прийшов до висновку , що і в цій частині позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Водночас, що заявленої позивачем вимоги : визнати будинок, загальною площею 158 кв.м., та інші споруди, побудовані на земельній ділянці, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 - спільно набутим майном подружжя, то в цій частині позов задоволенню не підлягає в силу вимог ст.ст.11,60 ЦПК України та ст.16 ЦК України.

Так, суд розглядає цивільну справу на підставі наданих суду доказів та в межах заявлених позовних вимог, а обраний позивачем спосіб захисту має відповідати вимогам ст.16 Цивільного кодексу України.

Проте позивачем необґрунтовано та не доведено, що на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1, яка є спільним майном сторін, побудований будинок саме зазначеною позивачем площею, а також, що побудовані будь-які інші споруди на земельній ділянці, а також що таке майно набуло статус нерухомого майна, тобто не є самочинним та було зареєстровано у встановленому законом порядку.

З урахування викладеного, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 826 гривень 80 копійок (а.с.1,2) підлягають стягненню з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01 травня 2010 року по 29 липня 2016 року.

Визнати земельну ділянку, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 - спільно набутим майном подружжя.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 826 гривень 80 копійок (вісімсот двадцять шість гривень вісімдесят копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів