Справа №560/685/16-ц
У Х В А Л А

с у д о в о г о з а с і д а н н я

06 липня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді Сидоренко З.С.,

при секретарі Катюха К.В.,

за участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

предстаника відповідача - адковата ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, співвідповідача Державний кадастровий реєстратор відділ Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішення ОСОБА_4 міської ради Рівненської області від 22 квітня 2016 року № 126 в частині передачі землі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0813 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, співвідповідача Державний кадастровий реєстратор відділ Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішення ОСОБА_4 міської ради Рівненської області від 22 квітня 2016 року № 126 в частині передачі землі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0813 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 заявила клопотання про закриття провадження у справі, з посиланням на пункти 1 та 2 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, які передбачають, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відноси, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Вказує на те, що обидві вимоги позивач ОСОБА_3 заявила до суб'єктів владних повноважень, які у своїй діяльності, зокрема і у спірних правовідносинах виконують владні управлінські функції, на які згідно статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, поширюється юрисдикція адміністративних судів. Крім того, посилається на рішення Конституційного Суду України №10-рп/2010 від 01 квітня 2010 року у справі №1-6/2010, в пункту 1 резолютивної частини якого зазначено, що положення пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Аналогічну позицію з цього приводу виклав у пункті 12 постанови Пленуму від 30 травня 2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" Вищий адміністративний суд України. Вважає, що посилання позивача на правовий висновок Верховвного Суду України, викладений ним в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15, в якому зазначено про можливість рогзляду в порядку цивільного судочинства вимоги про визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, у разі якщо спірні правовідносини, на яких грунтується позов, мають приватноправовий характер. Оскільки позивач заявляючи вимоги про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання скасувати запис про реєстрацію її права власності на земельну ділянку жодних вимог щодо своїх прав на цю землю не заявила, тим самим не підтвердила наявність приватноправового характеру спірних правовідносин. А тому, підстав враховувати правовий висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 16 грудня 2015 року, немає через відсутність у даному спорі приватноправового характеру. У зв'язку з цим, просить провадження закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_6 заперечив дане клопотання та просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на правовий висновок, який викладений Верховним Судом України 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15, відповідно до якого органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за вимогами пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та повинна пред'явитися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Представники відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та Державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Рівненської області ОСОБА_9 також заперечили проти даного клопотання, підтримуючи думку представника позивача - адвоката ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін по справі, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви громадянка ОСОБА_3 вбачається, що вона звернулася до суду з позовом та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 міської ради Рівненської област від 22 квітня 2016 року №126 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця" в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0813 га в м. Дубровиця по вул. Макарівська, оскільки при його прийнятті було порушено вимоги ч. 17 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України. Крім того, просить суд стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

Відповідно до пункту 4 рішення Конституційного суду України №7-ра/2009 від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вбачається, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

А тому, рішення ОСОБА_4 міської ради від 22 квітня 2016 року №126 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам м. Дубровиця" є ненормативним актом і реалізоване шляхом отримання ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку.

За змістом позовної заяви, в даному випадку виникає спір не з приводу владних повноважень органу місцевого самоврядування при реалізації управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, а про право власності на земельну ділянку. Таким чином, в даному спорі наявний спір про право - право на землю.

Згідно правового висновку, який викладений Верховним Судом України 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15, відповідно до якого органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Частина 2 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абзацу 2 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що клопотання відповідача ОСОБА_5 про закриття провадження у справі є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 15, 16, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_5 про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України - відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова ОСОБА_4

районного суду ОСОБА_10