Справа № 136/111/17 Провадження № 22-ц/772/1846/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Марчук В.С., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 1 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 10 жовтня 2015 року померла його мати - ОСОБА_5 Після смерті останньої відкрилася спадщина на належне їй майно.

Для оформлення права на спадкове майно, 10 грудня 2015 року він уклав зі ОСОБА_4 договір про надання послуг, за умовами якого останній зобов?язався надати йому консультативні послуги з оформлення спадщини, а також підготувати документи про її прийняття та направити їх нотаріусу в строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. На виконання зазначеного договору, 11 грудня 2015 року він видав на ім?я ОСОБА_4 довіреність та підписав заяву про прийняття спадщини.

З листа нотаріуса йому він довідався, що пропустив строк для прийняття спадщини. Після з?ясування всіх обставин, йому стало відомо, що його представник ОСОБА_6 у встановлений законом строк, поштою надіслав заяву про прийняття спадщини на адресу приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу, однак вказана заява адресату не надійшла.

Посилаючись на те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини є поважною, позивач просив визначити йому додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 1 червня 2017 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 10 жовтня 2015 року ОСОБА_5 у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з?явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та визначаючи ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачем, є поважними, оскільки він вчинив дії визначені законом для прийняття спадщини, однак в силу об?єктивних причин заява про прийняття спадщини на адресу нотаріуса не надійшла.

Проте з таким висновком суду в повній мірі погодитися не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 10 жовтня 2015 року померла ОСОБА_5 (а.с.5).

Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки заповіт спадкодавцем не складався.

З матеріалів спадкової справи № 42/2016 слідує, що після смерті ОСОБА_5 спадщину за законом як спадкоємець першої черги прийняла її дочка ОСОБА_2 (а.с.29). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не встановлено.

Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, позивач вказує на те, що шестимісячний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин, оскільки заява про прийняття спадщини особисто ним була підписана, однак ОСОБА_4 не виконав умов договору про надання послуг та не направив нотаріусу заяву про прийняття спадщини, і про це йому стало відомо лише 27 грудня 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як розяснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З матеріалів справи слідує, що позивач для оформлення спадщини 10 грудня 2015 року уклав зі ОСОБА_4 договір про надання послуг, за умовами якого останній зобов?язався надати позивачу консультацію з оформлення спадщини, а також підготувати документи про її прийняття та направити їх нотаріусу в строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

У зв?язку з цим, 11 грудня 2015 року ОСОБА_3 видав на ім?я ОСОБА_4 довіреність, яку посвідчив секретар Вербівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, а також підписав заяву про прийняття спадщини (а.с.8), яку виконавець направив нотаріусу, про що свідчить копія конверта (а.с.57), а тому у позивача були підстави вважати, що він прийняв спадщину.

Згідно з п. п. 3.3-3.5 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Пунктами 3.15, 3.16 Порядку передбачено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу (п. 3.23).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що заява про прийняття спадщини була направлена нотаріусу.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи звязку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу на те, що додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини може бути визначено особі, яка не подала вчасно до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, при цьому судом встановлено, що представник позивача своєчасно на виконання договору про надання послуг з оформлення спадщини, направив поштою заяву позивача про прийняття спадщини. Отже, для оформлення спадщини позивачу слід було звертатись до нотаріуса, а у разі відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину вирішувати спір у судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повністю не встановив всі обставини у справі, не перевірив наявність обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак встановивши, що позивач прийняв спадщину, дійшов помилкового висновку, що причини строку для прийняття спадщини є поважними.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 704 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 1 червня 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.С. Марчук

ОСОБА_9 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький