Справа № 487/3276/17
Провадження № 2/487/1819/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року Заводський районний суду м. Миколаєва у складі головуючого судді - Щербини С.В. при секретарі Єлишевій А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання, укладеного 08.01.1997 року між відчужувачем ОСОБА_4 та набувачем ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого за реєстровим №2998 з внесеними до нього відомостями за реєстром №451 від 14 січня 1997 року Першою миколаївською нотаріальною конторою нікчемним, з часу його складення.

В позові позивач зазначила, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. 30.03.2015 року ОСОБА_6 померла та після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. Єдиним спадкоємцем після її смерті був її син ОСОБА_7 на імя якого, за життя, у 1996 році, ОСОБА_6 склала заповіт та заповіла все своє майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1. Після смерті матері ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та було відкрите спадкову справу. Але не до оформивши документи на спадкове майно, ОСОБА_7 помер 04.01.017 року. Після його смерті відкрилась спадщина. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його племінник ОСОБА_8, який письмово відмовився від прийняття спадщини на користь свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час оформлення спадщини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона отримала відомості про наявність договору довічного утримання від 08.01.1997 року між відчужувачем ОСОБА_4 та набувачем ОСОБА_3. Проте, з вказаного договору вбачається, що відомості вказані в ньому не відповідають дійсності, відсутні підписи сторін, печатка та підпис нотаріуса, номер реєстрації. Крім того, з відповіді ГТУЮ у Миколаївській області вона дізналася, що приватний нотаріус ОСОБА_5 тільки 11.06.1997 року отримав реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної діяльності та 01.07.1997 року нотаріусом вчинена перша нотаріальна дія, вказаний договір в наряді договорів за 1997 рік у нотаріуса відсутній. У звязку з чим, договір слід визнати нікчемним, оскільки при його складенні не дотримані вимоги законодавства про його нотаріальне посвідчення.

Крім того, з метою забезпечення позову позивач звернулась до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вчинення з квартитою №6 по вул. 12 Повздовжня, 45 в м. Миколаєві правових дій, з метою усунення підстав для відчуження житла на період судового розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступного:

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову судом зясовується обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст. 151 ч. 1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Тобто, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, враховуючи доведеність обґрунтованості доводів позивача стосовно того, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову протягом всього періоду розгляду спору, існує вірогідність відчуження майна відповідачем, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, а заходи забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду, тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для забезпечення даного позову.

Проте, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не передбачений чинним законодавством, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне обрати спосіб забезпечення позову, який є достатнім та доцільним у даному випадку, а саме: накласти арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1, до розгляду справи про суті.

Таким чином, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, до набрання рішення законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів з моменту її винесення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області в строк та порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя С.В. Щербина