АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4689/17 Справа № 175/3888/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про усунення від права спадкування ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування, у якому просила постановити рішення, яким усунути ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 01 січня 2010 року.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 01 січня 2010 року померла її рідна сестра - ОСОБА_4. Власної сімї та дітей ОСОБА_4 не мала. За час свого життя заповіту не складала. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на домоволодіння за адресою: вул. Поштова, 16 а м. Підгородне Дніпропетровський район Дніпропетровська область. Згодом, вже після звернення до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори для оформлення права спадкування за законом з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3, як дочка рідного брата померлої ОСОБА_4 та відповідно її племінниця. Починаючи з моменту смерті ОСОБА_4 та по теперішній час, відповідач чинить перешкоди у користуванні нерухомим майном, яке відноситься до спадкової маси, не надає доступ до нього, вчиняє постійні скандали та розпалює ворожнечу. Вважає, що відповідач не має права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 та має бути усунена від права спадкування.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

У судовому засіданні встановлено, що 01 січня 2010 року померла ОСОБА_4, що підтверджено актовим записом про смерть № 05 від 05 січня 2010 року та свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №316904 виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 05 січня 2010 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою: вул. Поштова, 16 в м. Підгородне Дніпровський район Дніпропетровська область, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 62,5 кв.м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г та яке належало ОСОБА_4 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 19 червня 1986 року та рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 03 червня 1986 року № 136/2 про надання дозволу по відведенню земельної ділянки для будівництва житлового будинку по вул. Поштова, 16 а в м. Підгородне.

За час свого життя ОСОБА_4 заповіту не складала.

Також, судом встановлено, що померла ОСОБА_4 не мала власної сімї та дітей, батьки її померли. На момент смерті ОСОБА_4, позивачка проживала разом з сестрою, а у відповідності до положень ст. 1262 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом.

У встановлений законом строк, 02 березня 2010 року позивач звернулася до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_4, померлої 01 січня 2010 року (а.с.85).

Відповідач у справі - ОСОБА_3 є племінницею ОСОБА_4 (дочкою рідного брата померлої - ОСОБА_5, померлого 10 грудня 1980 року), а тому, відповідно до чинного законодавства у встановлений законом строк, 16 червня 2010 року, також звернулася до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_4, померлої 01 січня 2010 року (а.с.82).

Також, судом встановлено, що за час свого життя, 26 вересня 2008 року ОСОБА_4 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 належний їй на праві власності жилий будинок №16 по вул. Поштовій в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Договором дарування жилого будинку посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за №2349 (а.с.55).

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про усунення ОСОБА_3 від права спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої 01 січня 2010 року та вважає, що відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування, оскільки ухилялася від надання будь-якої допомоги ОСОБА_4, яка перебувала в безпорадному стані, посилаючись на виписки з історії хвороби (а.с.65-76).

Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до положень ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно положень статей 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На думку колегії суддів, для ухвалення рішення про усунення від спадкування, суду першої інстанції повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

На думку колегії суддів, позивач не надала переконливих та беззаперечних доказів щодо ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцеві, що спадкодавець додатково потребувала допомоги та просила про неї у ОСОБА_3, а також те, що відповідачка маючи змогу надати допомогу, умисно ухилялася від її надання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надання допомоги спадкодевцеві одним із спадкоємців в більшому обсязі, а також надання допомоги в меншому розмірі іншими спадкоємцями правового значення для розгляду справи по суті не має.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про усунення відповідача від права на спадкування за законом задоволенню не підлягають у звязку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_7