Провадження № 2/522/7122/17
Справа № 522/7555/17
29 червня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору дійсним,
На теперішній час вирішується питання про прийняття спадку по смерті ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 позивачем як законним спадкоємцем, що складається саме з квартири АДРЕСА_3. Однак, унаслідок не визнання дійсності договору купівлі продажу вказаної квартири спадкоємець ОСОБА_1 не може здійснити своє право прийняття спадщини.
У судове засідання 29.06.2017 року представник позивача ОСОБА_5 не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Інші сторони у судове засідання не зявились, заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надавали, хоча були повідомлені належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті.
У звязку з неявкою відповідача, зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Дана угода нотаріально не була посвідчена, так як відповідно до ч.2 сг.15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, укладені на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Умови укладеного Договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були повністю виконані сторонами та 27 листопада 1995 року цей Договір було зареєстровано в міському бюро технічної реєстрації. З 26.01.1996 року ОСОБА_3 і був зареєстрований за адресою придбаної квартири до своєї смерті.
07 квітня 2016 року померла дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4, актовий запис №3738 (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №016367, видане 19 серпня 1995 року; свідоцтво про смерть серії І-ЖД №445806, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ОМУЮ 11.04.2016 року).
Згідно листа КП «БТІ ОМР» від 30.05.2017 року, наданого у відповідь на ухвалу суду від 22.05.2017 року, право власності на нерухоме майно за адресою : АДРЕСА_4, зареєстровано за ОСОБА_3.
Позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про народження серії ІІ-ЯР №304546.
З витребуваної судом спадкової справи №12/2016 до майна ОСОБА_4, померлої 07.04.2016 року, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_7, вбачається, що 06 жовтня 2016 року позивач звернувся до органів нотаріату України із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4.
Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі про право на спадщину), зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.10.2016 року відносно ОСОБА_4 жодних інших спадкових справ не відкрито, відсутня інформації щодо зареєстрованого заповіту чи спадкового договору.
На теперішній час вирішується питання про прийняття спадку по смерті ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 законним спадкоємцем ОСОБА_1, проте внаслідок не визнання дійсності договору купівлі продажу вказаної квартири спадкоємець ОСОБА_1 не може здійснити своє право прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).
Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Також суд враховує, що у згідно з ст. ст.8,9,15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Відповідно дост.657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири складається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір у відповідності з ч.1ст. 220 ЦК України є нікчемним. Обовязковість нотаріального посвідчення даної угоди була також передбачена ст.227 ЦК України(1963 року), який діяв на момент укладення договору.
Разом з тим, у відповідності з ч. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно з ч.2ст. 47 ЦК УРСР(1963 р.), діючого на момент укладення сторонами договору, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавчої договір сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Тому суд вважає вимогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності з ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частинами 1, 5 статті 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Суд вбачає, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_4, подавши відповідну заяву до нотаріуса.
За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, на підставі викладеного, суд вбачає обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, вважає їх такими, що знайшли належне підтвердження у матеріалах справи та за розглядом справи, а тому задовольняє їх у повному обсязі.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України; ст.ст.. 47, 224, 227 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.); ст.ст.. 16, 220, 319, 328, 1216, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268 ЦК України (у редакції 2017 року), суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору дійсним задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.
Суддя: Домусчі Л.В.