АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» про стягнення суми страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И Л А

В липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 50000,00 грн. - суму заборгованості по виплаті страхової виплати; 5849,31 грн. - суму пені за кожен день прострочення; 2319,77 грн. - сума інфляційних втрат за прострочення виплати; 444,00 грн. - три відсотки річних від простроченої суми, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.12.2015 о 17:35 год. в м. Києві по вул. Шовковичній, 36/7 мала місце ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_3, цивільна відповідальність якого була застрахована у відповідача, згідно Полісу №АІ/8509554 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та автомобіля НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу. Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4, що встановлено постановою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2016.

Справа № 761/24632/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/8853/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Після настання страхового випадку позивач звернувся до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» з вимогою виплатити страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування, проте відповідач визнавши даний випадок страховим, відмовився виплатити суму страхового відшкодування, не зазначаючи при цьому причини відмови, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2017 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» про стягнення суми страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат - залишено без задоволення.

Не погодився з вищезазначеним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, так як вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Вказує на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не було виконано положення п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не подано відповідачу заяву про страхове відшкодування. Проте позивач не погоджується із вказаним висновком суду, оскільки законодавством передбачений і інший спосіб звернення до страховика - судовий. Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» шляхом подання відповідного позову в межах строків позовної давності та в межах строків, встановлених п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відмова страховика у виплаті страхового відшкодування і суду першої інстанції в задоволені позову носить виключно формальний характер і не направлена на відновлення законних прав (позивача) (потерпілої особи). На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення суми страхового відшкодування, оскільки не мало місце прострочення зобов'язань з боку сторони відповідача. У зв'язку з цим, суд не вбачав і правових підстав для задоволення вимог сторони позивача про стягнення з відповідача суми пені на підставі ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 13.12.2015 о 17:35 год. в м. Києві по вул. Шовковичній, 36/7, мала місце ДТП, за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу.

Вказана обставина встановлена постановою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2016, якою також визнано винним у вчинені ДТП ОСОБА_4 .

У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок ДТП, автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у відповідача, згідно Полісу №АІ/8509554 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.94).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП від 14.12.2015 (а.с.22-24,58-59).

14.12.2015 відповідачем була здійснена заявка на проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку транспортного засобу «Lexus LX 570» д.н. НОМЕР_3(а.с.96). А 11.01.2016 був складений звіт № 4402 про оцінку транспортного засобу, яким визначений розмір матеріального збитку заподіяного позивачеві (а.с.44-57).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідач безпідставно відмовив у здійсненні виплати суми страхового відшкодування, при цьому стороною позивача були виконанні всі вимоги передбачені Законом.

Відповідно до п.33.1.4 ст. 33 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та

пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

В порядку ст. 34 цього Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 цього Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 35.3 ст. 35 цього Закону визначено, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Згідно з положеннями п.36.1. ст. 36 страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З наведеного вбачається, що Законом чітко визначена процедура здійснення страхового відшкодування і дії страхової компанії знаходяться у залежності від дій інших учасників правовідносин.

Як вбачається з матеріалів страхової справи, які були витребувані у відповідача на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2017 позивачем не було виконано положення п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не було подано відповідачу заяву про страхове відшкодування. Також з наданих матеріалів не вбачається, що відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування.

За наведених обставин твердження позивача про здійснення відповідачем безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування слід визнати необґрунтованими.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України, яким надано тлумачення щодо права на судовий захист без обов'язкового застосування заходів досудового врегулювання спору не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки, в порядку ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, судовий захист здійснюється в разі наявності порушеного права.

В даній справі за відсутності вчинення дій позивачем, обов'язок відповідача по здійсненню страхового відшкодування не настав, а отже відсутнє порушене право позивача, яке б підлягало судовому захисту.

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, так як така пеня, в силу п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нараховується за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика, яка в ході розгляду справи не доведена.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального та процесуального законодавства. Суд першої інстанції повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: