Провадження №: 2/752/93/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Тасенко О.О., Мороз О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, через свого представника за дорученням ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою у якому просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою розміром 686 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про уточнення заявлених позовних вимог(а.с.105-106), та просить суд:

1)Визнати право ОСОБА_5, який являється співвласником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на виділення йому в натурі земельної частки у розмірі 228,31 кв.м. відповідно до пропорційності частки 1/3 житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальної площою 169.2 кв.м., жилою 87.8 кв.м., що є його приватною власністю;

2)Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку у розмірі 228,31 кв.м відповідно до пропорційної 1/3 частки житлового будинку загальною площею 169,2 кв.м., жилою площею 87.8 кв.м. що належить ОСОБА_1 на підставі приватної власності за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом з наступними лініями розподілу та розміру:

-Від точки Б, що розташована на лінії яка межує з ділянкою ОСОБА_6 та позначена на схемі розподілу № 2 блакитним кольором і на відстані від пожежного провулку 5.66 метрів починається з позначки №1 до позначки №2 між якими відстань 12.41 метри, від позначки № 2 до позначки № 3 відстань між якими 1.37 метрів, від позначки № 3 до позначки № 4 яка є точкою на межі з ділянкою В-Р (належить ОСОБА_7) між позначками відстань становить 4.14 метрів.

-Від точки Г вздовж лінії розмежування з ділянкою Р-Д (позначена на схемі № 2 зеленим кольором) до точки Д, розташованої на межі з вулицею Конотопською (землі загального користування) з наступними позначками і відстанями: від позначки №4 до позначки № 5 відстань між якими 25.05 метрів, від позначки № 5 до позначки № 6, відстань між якими 6.70 метрів, від позначки № 6 до позначки № 7 відстанню 0.90 метрів.

-Від точки Д до точки А, що розташовані на лінії розмежування з АДРЕСА_1 відстанню між ними 3,21 метра

-Покласти лінію розподілу всередині спільної ділянки (згідно до схеми розподілу № 2) наступним чином:

Від позначки № 8 розташованої на ділянці А-Д всередину спільної земельної ділянки вздовж частини, що належить ОСОБА_8 і позначена на схемі розподілу під № 3 (має зелений колір) до позначки № 9 відстанню між ними 11.76 метрів, від позначки № 9 до позначки № 10 відстанню між ними 5.30 метрів з поглибленням до центру земельної ділянки і знаходиться на межах земельної ділянки № 3 та № 1 яка відноситься до ОСОБА_2 і має рожевий колір.

В подальшому лінія розмежування йде в сторону сусідньої ділянки Б-В від позначки №10 до позначки № 11 з відстанню між ними 2.21 метра, від позначки № 11 до позначки № 12 які перетинають житловий будинок «А-1» і мають між собою відстань 9.12 метрів, від позначки № 12 до позначки № 13 з відстанню між ними 2.59 метри, від позначки №13 поглиблюючись до пожежного провулку вподовж ділянки ОСОБА_2 (на схемі зазначена №1, має рожевий колір) на відстань 1.01 метра до позначки № 14, від позначки № 14 до позначки № 15 з відстанню між ними 2.54 метри вздовж ділянки ОСОБА_2 до сусідньої ділянки Б-В на відстань 2.54 метра. Від позначки № 15 до позначки № 16 з відстанню між ними 6.48 метри паралельно ділянки Б-В, від позначки № 16 до позначки № 1 відстань між якими 1.62 метри, вздовж ділянки ОСОБА_2

У мотивування позовних вимог вказує, що він є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 22 листопада 1999 року за № 215, що був виданий його матері ОСОБА_9.

Окрім нього власниками даної земельної ділянки згідно до схеми розподілу землі на сьогоднішній день є ОСОБА_2 (надалі - відповідач) та ОСОБА_3 (надалі - третя особа), яка отримала свою частку від ОСОБА_8.

На частині зазначеній земельної ділянки розташований житловий будинок загальною площею 87,8 кв.м., 1/3 житлового будинку та господарські, побутові будівлі, погріб, сарай та гараж належать йому на підставі свідоцтва про спадщину від 15 липня 2013 року, спадщина отримана від ОСОБА_9.

Порядок користування земельною ділянкою з виділенням у роздільне користування частини у розмірі 260,7 кв.м. встановлений лише для третьої сторони, згідно із Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2003 року.

Між ним та відповідачем порядок користування земельною ділянкою у розмірі 424,98 кв.м., не встановлено.

На підставі судової будівельно-технічної експертизи щодо варіантів порядку користування земельною ділянкою зазначено, що позивач відповідно до розрахунків має право на користування 228,31 кв.м земельної ділянки, а відповідач на 196,65 кв.м. загальної земельної ділянки. Угода про порядок використання спільної земельної ділянки між співвласниками не укладалася. Однак між сторонами згоди не досягнуто, внаслідок чого виникають суперечки щодо землекористування.

На підставі договору дарування від 07.08.2001 року його мати стала власником 1/3 частини будинку по АДРЕСА_1. Відповідач має 86/300 частин будинку, а третя особа 38/100 частин від будинку.

Таким чином правовідносини щодо власності на частку будинку та права користування земельною ділянкою виникли у позивача у зв'язку із набуттям ним права власності на 1/3 частини будинку.

Відповідно до ч. 4, ст. 120 Земельного кодексу України «У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди».

Позивач зазначає, що отримав у спадок нерухомість від ОСОБА_9, яка в свою чергу отримала 1/3 будинку згідно до договору дарування від 07.08.2001 року. Також позивач та відповідач і третя особа користуються різними проходами з вулиці на подвір'я до будинку та входами в будинок, третя сторона користується проходом до будинку зі сторони вулиці Конотопської, відповідач і позивач мають різні входи до будинку з боку провулку (пожежного проїзду).

При розгляді Голосіївським судом спору в 2011 році, була проведена судово - технічна експертиза, за якою вже було вирішено яким чином і які розміри у спільній ділянці можна визначити розміри і розділ на три частини ділянки, що в подальшому було взято судом до вирішення спору між сторонами, а в подальшому викладено у рішенні суду від 11 грудня 2003 року.

Зазначене рішення суду не оспорювалось сторонами і набрало законної сили. Також розподіл земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 зазначений в схемі розподілу земельної ділянки наданої ТОВ «Транспроект-1», спірна ділянка між позивачем і відповідачем становить 425,3 кв.м., як зазначено на схемі позивач має 228,31 кв.м., а відповідач має 196,65 кв.м., однак між сторонами виникають суперечки, які можна вирішити лише визначивши порядок користування земельною ділянкою та виділивши у роздільне користування позивачу земельну ділянку відповідно до його частки будинку, що становить 228,31 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, та просить його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали посилаючись на те що запропонований порядок розподілу земельної ділянки є неприпустимим оскільки не враховує його можливість проходу з вулиці на подвір`я, інтереси співвласників і розташування господарських будівель та споруд. На земельній ділянці, яку позивач бажає отримати у своє користування знаходиться гараж «З», який перебуває у користуванні відповідача. Як вони вважають позивач фактично заявляє вимоги не про поділ земельної ділянки, про визнання власності у спосіб не встановлений законом, оскільки у встановленому законом порядку позивач право своєї власності на частину будинку не зареєстрував, а на частину земельної ділянки право власності в порядку спадкування не отримав.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що запропонований порядок розподілу його не влаштовує, оскільки гараж «З», про який вказує відповідач, вже частково знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні третьої особи. На теперішній час третя особа претензій по цьому не заявляє. Але за запропонованим позивачем порядком користування земельною ділянкою між позивачем та відповідачем, вбачається, що позивач в подальшому хоче робити вхід на земельну ділянку за рахунок домовленості з третьою особою про прохід на виділену земельну ділянку, за гаражем, тобто через земельну ділянку що належить третій особи.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.1983 р., виданого ОСОБА_9, після смерті спадкодавця ОСОБА_10 вона отримала 13 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці 819 кв.м. (а.с.10).

Розпорядження КМДА від 05.02.1998 р. № 215 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель» із змінами та доповненнями станом на 25 грудня 2012 року, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12 було передано у спільну приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 земельну ділянкою площею 0,0928 г.

Згідно рішення Старокиївського районного суду м. Києва від 08.02.2001 р., вищевказане розпорядження КМДА від 05.02.1998 р. визнане недійсним в частині передачі вищевказаної земельної ділянки у приватну власність (а.с. 31-36).

Цим же рішенням суду визнаний недійсним Державний акт на право спільної власності на вищевказану земельну ділянку 0,0686 га, на який позивач посилається як на правовстановлюючий документ.

У судовому засіданні стороною позивача не надано доказів передачі у користування співвласникам будинку земельної ділянки 0,0686 га., про поділ якої заявлено позов.

Оскільки відсутні докази надання в установленому законодавством порядку сторонам по справі у користування спірної земельної ділянки, то суд вважає хибним висновок сторони позивача про те щоРішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2003 р.(а.с.19-21), є підставою вважати виділення землі у користування сторонам.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, питання про передачу земельних ділянок у власність або у користування на території м. Києва, належить до повноважень Київської міської ради.

Фактичне користування земельною ділянкою не створює права на неї незалежно від тривалості користування, якщо її не було надано в установленому земельним законодавством порядку.

Будь-якого рішення компетентного органу влади чи місцевого самоврядування, яким позивачу було передано земельну ділянку 0,0686 га. позивачем не надано.

Належних доказів про те, що ОСОБА_9 чи її спадкоємцю ОСОБА_1 виділялась у користування земельна ділянка площею 0.686 га. позивачем не надано.

Згідно договору дарування частини будинку укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 13.07.2009 року, (а.с. 37), ОСОБА_13 набув право власності на 86/300 частини будинку по АДРЕСА_1.(а.с.37).

Згідно п. 1 вищевказаного договору від 13.07.2009 р., будинок та господарські споруди розташовані на земельній ділянці 819 кв.м. по АДРЕСА_1.

Конкретний розмір земельної ділянки щодо належній позивачу частині житлового будинку в установленому законом порядку позивачу не визначався.

За таких умов, вимоги позивача про поділ земельної ділянки площею 0,686 га є недоведеними, оскільки будь-які належні докази того, що позивачу у встановленому законом порядку надавалася у користування земельна ділянка не надані.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Оскільки запропонований позивачем порядок користування земельною ділянкою не відповідає вимогам закону та не враховує прав та інтересів іншого співвласника, а відповідач заперечує щодо встановлення такого порядку, суд вважає, що у задоволенні позову треба відмовити, а земельна ділянка буде залишена у спільному користуванні співвласників житлового будинку.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_9 не набула за життя права власності наземельну ділянку по АДРЕСА_1, то таке власності не могло входити до складу спадщини що відкрилась після її смерті, та не могло перейти до її спадкоємця позивача ОСОБА_1

Таким чином, заявлені позовні вимоги по визнання права власності на земельну ділянку в порядку поділу є безпідставними. Позивач фактично заявляє позовні вимоги намагаючись визнати право власності на частину земельної ділянки у спосіб не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивач стверджує, що право спільної власності на нерухоме майно - земельну ділянку по АДРЕСА_1, нібито набуто ним в порядку спадкування. Водночас, належних та допустимих доказів про набуття ОСОБА_1 в порядку спадкування права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, яким має бути свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, позивачем не надано.

При таких обставинах не може бути задоволена позовна вимога позивача ОСОБА_5, на виділення йому в натурі земельної частки у розмірі 228,31 кв.м.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.10,11,57-61,208,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 9,120 ЗК України, ст.ст. 331,1218,1297,1299 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко