23 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23 червня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступникомякого є ПАТ «Кредитпромбанк», та відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк видав позичальнику кредитні кошти у розмірі
135 000 дол. США з розрахунку перемінної процентної ставки 10,66 % річних, яка коригується протягом строку дії кредитного договору та фіксованої ставки 1,83 % річних за користування кредитом на строк до 23 червня 2025 року.
23 червня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та
ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого він поручився перед позивачем за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від23 червня 2006 року.
У відповідності до п. 1.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати із позичальником перед банком за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника.
20 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами.
Відповідачі належним чином свої зобов'язання не виконували, про що неодноразово були повідомлені шляхом направлення письмової вимоги.
Станом на 03 липня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 1 841 757 грн
17 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 588 952 грн
71 коп., заборгованості за відсотками - 203 911 грн 57 коп., пені - 44 448 грн 08 коп., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу
кредиту - 2 517 грн 17 коп., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках - 1 927 грн 64 коп.
Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути солідарно із відповідачів вищевказану суму кредитної заборгованості.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня
2016 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором
у розмірі 1 841 757 грн 17 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня

2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_4, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 червня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі

135 000 дол. США на строк до 23 червня 2025 року з розрахунку перемінної процентної ставки у розмірі 10,66 % річних, яка корегується протягом строку дії кредитного договору та фіксованої процентної ставки у розмірі 1,83 % річних за користування кредитом та з визначенням суми щомісячного платежу у розмірі 1 569, 04 дол. США.

23 червня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та

ОСОБА_5 укладено договір поруки № 1 до кредитного договору, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з п. 2.6 договору поруки всі зміни та доповнення до кредитного договору банк та позичальник оформлюють без погодження з поручителем за винятком випадків збільшення обсягу відповідальності поручителя.

03 грудня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та

ОСОБА_4 укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого п. 3 ч. 1 кредитного договору викладено

у наступній редакції: процентна ставка складає 15 % річних; комісія за надання кредиту складає 450 грн.; сума щомісячного платежу складає

1 799,76 дол. США, який набув чинності з моменту його підписання сторонами.

20 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами.

26 червня 2013 року ОСОБА_4 направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, застави, договорами поруки ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до акту приймання-передачі прав вимоги від 26 червня

2013 року, продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені

у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення.

07 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_4 досудову вимогу від 06 серпня 2015 року, у якій зазначив про наявну поточну заборгованість у розмірі 18 100, 96 дол. США та вимагав її сплатити в строки, передбачені законодавством та кредитним договором.

Одночасно повідомляв, що у разі незадоволення вказаної вимоги буде звертатися до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією реєстру поштових згрупованих рекомендованих відправлень.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи наведене, судами попередніх інстанцій встановлено, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

При цьому, договором № 1 про внесення змін до кредитного договору було збільшено розмір перемінної процентної ставки 10,66 % річних та

1,83 % річних фіксованої ставки на 15% річних та збільшено суму щомісячного платежу з 1 569,04 дол. США до 1 799,75 дол. США.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили, що ОСОБА_4 свої зобовʼязання за кредитним договором належним чином не виконувалися у звʼязку із чим виникла заборгованість, яка і підлягає стягненню.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року

в незмінній його частині та рішення апеляційного суду м. Києва

від 29 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року в незмінній його частині та рішення апеляційного суду м. Києва

від 29 листопада 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова