Справа № 739/1389/15-ц Провадження № 22-ц/795/1804/2017 Головуючий у I інстанції Іващенко А. І. Доповідач - Харечко Л. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

з участю секретарів: Халимон Т.Ю., Поклада Д.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з будинку,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з будинку № 18 по вул. Жовтневій, що знаходиться в с. Гремяч Новгород Сіверського району Чернігівської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником зазначеного житлового будинку, а відповідачі незаконно в ньому проживають і не бажають виселятися, чим порушують право власності позивача, передбачене ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України. Зазначає, що відповідачі є членами сімї його сина ОСОБА_6. Відповідач ОСОБА_3 його колишня дружина, а відповідач ОСОБА_4 їх син. В період їхнього подружнього життя, позивач дозволив сімї сина вселитись до свого будинку та не заперечував проти тимчасового їх проживання, проте, після того, як шлюб сина з ОСОБА_3 розпався, бувша невістка з онуком втратили право на проживання в цьому будинку. Також, відповідачі є зареєстрованими за іншою адресою: в буд. № 20 по вул. Жовтневій в с. Гремяч Новгород Сіверського району. Отже, оскільки відповідачі не зареєстровані в спірному будинку, вони вважаються тимчасовими мешканцями та підлягають виселенню на вимогу власника відповідно до ч.3 ст.98 ЖК України.

Рішенням Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 08.10.2015 року позов ОСОБА_5 був задоволений, виселені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку № 18 по вул. Жовтневій, що знаходиться в с. Гремяч Новгород Сіверського району Чернігівської області, що належить на праві власності ОСОБА_5, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача по 243 грн. 60 коп. судових витрат з кожного.

За наслідками перегляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05.11.2015 року рішення Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 08.10.2015 року було залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Після перегляду ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 05.11.2015 року в касаційному порядку, 10.02.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції були скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи її провадження зупинялось в звязку з тим, що позивач ОСОБА_5 помер, а спірні правовідносини допускали правонаступництво.

Після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини, провадження у справі було відновлено, а до справи як правонаступник померлого позивача, була залучена його дружина ОСОБА_1

Рішенням Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, виселені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з житлового будинку № 18 по вул. Жовтневій, що знаходиться в с. Гремяч Новгород Сіверського району Чернігівської області, який належить на праві власності ОСОБА_1, без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 243 грн. 60 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Доводи скарги зводяться до того, що відповідачі правомірно проживають в спірному житловому будинку, оскільки вони вселились туди зі згоди ОСОБА_5 та були членами сімї його сина. Вважає, що розірвання шлюбу з ОСОБА_6 не є підставою для припинення встановленого для неї сервітутного права на користування будинком. Таке припинення права повинно відбуватись згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України підлягає захисту, оскільки власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, зокрема й тих, які створюють відповідачі, які не є членами сімї власника житла та які не укладали з позивачем договорів найму чи оренди житла, в звязку з чим вони є тимчасовими мешканцями і в силу свого статусу підлягають примусовому виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційний суд повністю з такими висновками погодитись не може, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.11.2009 року був власником житлового будинку № 18 по вул. Жовтневій, що знаходиться в с. Гремяч Новгород Сіверського району Чернігівської області (а.с. 2). 24.04.2016 року ОСОБА_5 помер.

Вказана обставина стала підставою для зупинення провадження у даній справі та залучення правонаступника, яким стала дружина позивача ОСОБА_1 та яка стала новим власником спірного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.10.2016 року (а.с. 127).

Сторонами не заперечувалося, що після завершення будівництва будинку з 1998 року у ньому проживали син позивача ОСОБА_6 разом зі своєю сімєю дружиною ОСОБА_3 і сином ОСОБА_4, які є відповідачами у даній справі, проте зареєстрованими останні були і є на зараз за адресою: Чернігівська область, Новгород Сіверський район, с. Гремяч, вул. Жовтнева, буд. 20.

Також, із акту обстеження житлово побутових умов нежитлового будинку в с. Гремяч по вул. Жовтнева буд. 20 від 21.09.2015 року, складеного комісією виконкому Гремяцької сільської ради Новгород Сіверського району Чернігівської області слідує, що в будинку ніхто не проживає, так як він знаходиться у непридатному для проживання стані. Відключена електроенергія, піч та грубка у розібраному стані. Віконні рами гнилі. Даний будинок використовується як підсобне приміщення для зберігання господарських приладь з 2006 року (а.с. 17), а згідно акту обстеження житлово побутових умов житлового будинку в с. Гремяч по вул. Жовтнева буд. 18 від 21.09.2015 року комісією встановлено, що в будинку, з моменту останнього комісійного відвідування даного господарства 13.02.2015 року, підтримується належний порядок в жилих кімнатах і прибудовах. Ніяких видимих пошкоджень будинку або меблів не виявлено. Санітарний стан задовільний (а.с. 18).

Зазначені обставини, які встановлені внаслідок обстеження будинків, повністю узгоджуються з поясненнями відповідача ОСОБА_3.

Довідками Гремяцької сільської ради від 04.09.2015 року підтверджено, що за адресою будинку № 18 по вул. Жовтневій, с. Гремяч ніхто не зареєстрований, але проживають ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а за адресою будинку № 20 по вул. Жовтневій, с. Гремяч ніхто не проживає, але зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 19, 20).

Факт проживання ОСОБА_3 в спірному житловому будинку з 1998 року по теперішній час підтверджується і довідкою Гремяцької сільської ради від 21.09.2015 року (а.с. 14).

Із довідки Комунального підприємства «Новгород Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 17.09.2015 року слідує, що в числі будинків, зареєстрованих по місту Новгород Сіверський та Новгород Сіверському району, станом на 31.12.2012 року на ім'я ОСОБА_3 нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 15).

З пояснень сторін вбачається, що з лютого 2015 року ОСОБА_6 припинив родинні стосунки з ОСОБА_3 та фактично проживав зі своїм померлим батьком ОСОБА_5 за адресою: вул. Леніна, 67 в с. Гремяч, Новгород Сіверського району, Чернігівської області.

Відповідно до Загальної декларації прав людини кожен має право на такий життєвий рівень, включаючи житло, який є необхідним для підтримання його здоровя і добробуту його самого та його сімї.

Статтею 47 Конституції України передбачено кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним в будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 розяснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають разом з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, даючи оцінку зазначеним правовідносинам та беручи до уваги, що відповідачі вселились у спірний будинок за згодою власника, яким на той час був ОСОБА_5, проживали вони в спірному будинку з 1998 року разом із сином наймача, як дружина та син члена сімї наймача, також проживають відповідачі і досі, за час спільного проживання разом вели спільне господарство, підтримуючи будинок в жилому та належному стані, тобто були повязані спільним побутом, а будинок № 20, в якому вони зареєстровані є непридатним для проживання, так як він використовується як підсобне приміщення, що підтверджено матеріалами справи та поясненнями сторін, іншого житла на праві власності або на праві користуванні відповідачі не мають, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, вважати відповідачів такими, що підлягають примусовому виселенню, як такі, що в силу ст. 98 Житлового кодексу УРСР, є тимчасовими мешканцями, не має правових підстав, в звязку з чим і відсутні підстави для застосування положень ст.ст. 116, 157 Кодексу.

Висновки суду про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вселилися до спірного будинку без згоди та дозволу позивачів, не є членами їх сімї, не ведуть з ними спільного господарства, в звязку з чим не мають права на користування будинком не відповідають дійсним обставинам справи, а отже, рішення суду про задоволення позовних вимог з цих підстав є необґрунтованим і таким, що порушує норми матеріального права.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги і те, що з позовом до суду про виселення відповідачів звертався саме ОСОБА_5, який на той час був власником спірного будинку, а не ОСОБА_1 і тому вважати, що дії відповідачів порушують її права як добросовісного набувача, як про це зазначено у рішенні місцевого суду, підстав не має, оскільки остання є по справі правонаступником.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 належить стягнути на користь ОСОБА_3 535 грн. 92 коп. судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку № 18 по вулиці Жовтневій, що знаходиться в с. Гремяч Новгород Сіверського району Чернігівської області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 535 грн. 92 коп. судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: