Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/745/16-ц
Провадження № 2/644/65/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Харків.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Черняка В.Г.,

секретаря судових засідань - Красовської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Харківська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю та знесення самочинно збудованого нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Харківська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю.

Позивач просить позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, задовольнити в повному обсязі. Провести знесення самовільно побудованого нерухомого майна за кошти відповідача.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_2. Відповідач на сусідній земельній ділянці, домоволодіння АДРЕСА_1 почав будівництво металевої споруди, на думку позивача станції технічного обслуговування автомобілів. Будівництво здійснювалось на межі з земельною ділянки позивача на відстані одного метра від будинку позивача. На думку позивача, споруда є небезпечною для її життя та членів її сім'ї, оскільки дах споруди має значний кут нахилу і спрямований на земельну ділянку позивача прямо під вікна будинку. В зимовий час таке розташування даху призводе до падіння снігу та льоду на позивача та членів її сім'ї. Вода, яка під час опадів стікає з даху прямо під будинок позивача та на огорожу призводе до їх руйнації, що також є небезпечним для оточуючих.

В судому засіданні позивач та її представники адвокат Горлач А.С., за довіреністю ОСОБА_5 позов підтримали, та надали пояснення по суті позову.

Представники відповідача адвокати Мельнік Р.В. та Кундіус Г.В. проти позову заперечували. Згідно заперечень відповідача та пояснень його представників, навіс для господарчих потреб згідно висновку експертизи не відповідає вимогам щодо улаштування системи водовідведення атмосферних опадів з покрівлі навісу. Дане порушення відповідачем було усунуто шляхом облаштування водостоку до навісу. Відстань від навісу до межі сусідньої ділянки відповідачем дотримана. Відповідно до п. 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відповідач в своїх запереченнях на позов пояснив, що знесення споруди є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані всі інші заходи впливу. На думку відповідача, оскільки при призначенні експертизи, не ставилось питання щодо можливості перебудови споруди з метою усунення порушення, немає підстав для задоволення позову лише через те, що порушення виявлено.

Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представників, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 23.06.2000 року виданого Орджонікідзевською районною радою, позивачу ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідачу ОСОБА_3, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договорів купівлі-продажу частки житлового будинку від 30.07.2013 року та від 31.07.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Л.М.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, на території вказаного домоволодіння знаходиться Навіс Літ. «Ж».

Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 5679/5946 від 30.11.2016 року, навіс для господарчих потреб, який розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1, не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** щодо відстані від стійок навісу до межі із суміжною земельною ділянкою та протипожежних відстаней між спорудами окремих земельних ділянок. А також не відповідає вимогам п. 4.5 ДБН В.2.6-14-97 щодо улаштування системи відведення атмосферних опадів з покрівлі навісу. При зведенні споруди (навіс для господарчих потреб) на земельній ділянці АДРЕСА_1, забудовником, не дотримано вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** щодо відстані від стійок навісу до межі із суміжною земельною ділянкою та протипожежних відстаней між спорудами окремих земельних ділянок. Розташування споруди (навісу для господарчих потреб) не відповідає вимогам щодо протипожежної відстані між окремими спорудами, що в свою чергу може сприяти виникненню умов для швидкого поширення полум'я під час пожежі на сусідні будівлі і споруди. Крім того, стік опадів із горизонтального жолобу навісу літ. «Ж» під час відлиги або дощу може викликати пошкодження огорожі суміжної з домоволодінням АДРЕСА_2 та надвірних будівель.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч. 7 ст.376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За весь час з початку будівництва по теперішній час відповідачу не було направлено жодного припису від компетентних органів щодо порушення порядку та умов зведення споруди на земельній ділянці, яка належить йому.

Посилання позивача на те що, зведена відповідачем споруда є станцією технічного обслуговування автомобілів судом до уваги не приймається, оскільки суду не надано жодних доказів в підтвердження даного факту.

Основним доводом позивача в обгрунтування позовних вимог, є те, що навіс не обладнаний системою відведення атмосферних опадів з покрівлі навісу, дані обставини були усунуті відповідачем, про що суду надано акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 18.04.2017 року.

У висновку експерта комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 5679/5946 від 30.11.2016 року зазначено, що відповідачу рекомендується привести систему водовідведення атмосферних опадів з покрівлі криши - навісу Літ. «Ж» у відповідність до вимог ДБН В.2.6-14-97 (4.11), а саме влаштувати вертикальні прикарнизні жолоби з відводом дощових та талих вод на територію земельної ділянки відповідача. Організація системи водовідведення виключить можливість пошкодження суміжної огорожі та надвірних будівель. Тобто, експертом дано чітке визначення способу усунення порушення норм ДБН відповідачем без зносу споруди та поновлення таким чином порушеного права позивача, оскільки відповідно до позову саме попадання атмосферних опадів на земельну ділянку і як наслідок можливість руйнування будівель позивача і є порушенням її права власності на будинок.

Згідно висновку вище вказаної експертизи при зведенні споруди - навісу для господарських потреб на земельній ділянці відповідача забудовником не дотримано вимог п. 3.25 ДБН 360-92** щодо відстані від стійок навісу до межі із суміжною земельною ділянкою та протипожежних відстаней між спорудами.

Згідно положень п. 3.25 ДБН 360-92**, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

У висновку експерта зазначено, що фактична відстань між будівлею на земельній ділянці АДРЕСА_2 та навісом для господарчих потреб на земельній ділянці АДРЕСА_1 не перебільшувала 2 метра. З висновку судово-будівельної експертизи вбачається можливість запобігти стіканню атмосферних опадів на ділянку позивача без зносу споруди. Тобто, умови п. 3.25 ДБН 360-92** повністю здійснимі для поновлення порушеного права позивача та усунення порушень.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у пунктах 5, 17, у випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Оскільки при призначенні комплексної судової експертизи перед експертом, який виконував пожежно-технічну експертизу не ставилося питання щодо можливості перебудови споруди з метою усунення зазначеного ним порушення, немає підстав для задоволення позову лише на тій підставі, що порушення виявлено. З дослідницької частини висновку експертизи та із самих висновків пожежно-технічної експертизи не вбачається, що усунення зазначеного експертом порушення можливе лише за умови знесення споруди.

Крім того, наявність порушення відстані між господарськими будівлями позивачки та спорудою відповідача не порушує її право власності на належні позивачці будівлі та не тягне за собою істотного порушення її прав і наслідків, зазначених у позові.

Позивачем також не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують ввід у експлуатацію та право власності на прибудинкові споруди, від яких проводилися заміри при експертному дослідженні. В матеріалах справи є лише Свідоцтво про право власності на житловий будинок та надвірні будівлі в цілому та неякісна копія технічного паспорту на домоволодіння, з яких не вбачається об'єктивної інформації щодо площі та розташування прибудинкових споруд, не вбачається також чи належать вони позивачці на праві приватної власності або є самочинно збудованими.

За таких обставин, враховуючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством України заходи, а при проведенні експертизи питання про можливість усунення встановлених порушень іншим шляхом, зокрема шляхом перебудови, не вирішувалось, також враховуючи, що частина встановлених експертом порушень була відповідачем усунута, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Харківська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю та знесення самочинно збудованого нерухомого майна, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 30, 60, 174, 208, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 376, 386, 391 ЦК України, Постановою № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Харківська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю та знесення самочинно збудованого нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя: В.Г. Черняк