АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 757/257123/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4300/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно норм пенсійного законодавства розмір його пенсії становить не 63 відсотки грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, як встановлено судовим рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року, а 73 відсотки. Оскільки даний спір не можуть вирішити суди, судді з 01 січня 2007 року по теперішній час, тому вважає, що судовою владою України порушено проти позивача норми матеріального права, зокрема ст. 8,19,41,55,56,124 Конституції України, чинного пенсійного законодавства, Постанову Кабінету міністрів України за № 393. Посилаючись на вказані обставини просив суд встановити дійсний розмір пенсії, а саме 75 відсотки грошового забезпечення станом на 07 липня 2005 року та відшкодувати моральну шкоду в порядку статті 56 Конституції України, статей 23, 1173-1174, частини 6 статті 1176 ЦК України. За вимогами позивача моральна шкода полягає в тому, що він з 01 січня 2007 року і по теперішній час страждає від відношення судової влади, яка не може застосувати закон при вирішенні питання за його зверненнями в суди, він втратив і втрачає значні грошові суми в недоотриманні повноцінної пенсії, в зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з держави України на його користь 51 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті питання на корить позивача, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що є рішення Світловодського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2005 року та рішення суду м. Світловодська від 03 червня 2008 року, які набрали законної сили і не виконані чиновниками Управління служби безпеки України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Суд першої інстанції безпідставно не поклав в основу ухваленого рішення встановлені обставини у двох попередніх справах, а тому ухвалив неправосудне рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що у нього виникло право вимагати відшкодування матеріального та морального збитку, оскільки судова влада України з 2007 року не може вирішити питання за його зверненнями в суд.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року скасовано постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2009 року. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонд України в Кіровоградській області про перерахунок призначеної пенсії за вислугу років відмовлено (а.с. 31-33).

Ухвалюючи нове рішення по суті позовних вимог ОСОБА_4, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду виходила з того, що здійснений УСБУ відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ) в чинній редакції на той час редакції) розрахунок пенсії позивача ОСОБА_4 за вислугу років станом на 07 липня 2005 року у розмірі 63 відсотки грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які отримував військовослужбовець Державної прикордонної служби України за аналогічною займаній ОСОБА_4 посадою - повністю узгоджується з пунктом «б» статті 13 Закону № 2262-XII.

Судове рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року набрало законної сили.

У відповідності до вимог частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, заявлені вимоги позивача про встановлення дійсного розмір пенсії, а саме 75 відсотки грошового забезпечення станом на 07 липня 2005 року не можуть бути предметом перевірки у даній справі, оскільки спір щодо обставин перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років станом на 07 липня 2005 рокумав місце, дані обставини були предметом судового розгляду з ухваленням судового рішення Дніпропетровським апеляційним адміністративним суду від 28 лютого 2012 року по суті спору, а тому не потребують доказування в іншій справі.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із того, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У справі, яка переглядається, з'ясовано, що зазначеною позивачем підставою для відшкодування шкоди є невиконання своїх службових обов'язків судовою владою в частині незастосування закону ст. 8,19,41,55,56,124 Конституції України, чинного пенсійного законодавства, Постанову Кабінету міністрів України за № 393 при вирішенні питання за його зверненнями в суди щодо перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років та виплати недоотриманих ним сум пенсії.

Таким чином відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Так, ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного.

Позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту прийняття незаконного рішення, незаконних дій чи бездіяльність посадових осіб органів судової влади при вирішенні питання за його зверненнями в суди щодо перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років та виплати недоотриманих ним сум пенсії.

Суд першої інстанції, установивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу судової влади при здійсненні нею своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладення на державу України обов'язку по відшкодуванню шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не поклав в основу ухваленого рішення встановлені обставини у двох попередніх справах - це рішення Світловодського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2005 року та рішення суду м. Світловодська від 03 червня 2008 року правового значення для справи не мають, оскільки позивачем не доведено, що обставини, встановлені у даних рішеннях, стосуються факту прийняття незаконного рішення, незаконних дій чи бездіяльність посадовими особами органів судової влади при вирішенні питання за його зверненнями в суди.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: