Справа № 539/1212/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Жаги Е. Г.

при секретарі судового засідання Шрейтер С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно (гараж), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно - самочинне будівництво (гараж).

В позові вказав, що йому на підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 24.12.1997 року №290 передано у приватну власність земельну ділянку прощею 0,0024 га., з цільовим призначенням для гаражного будівництва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку належній йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:077:0003; цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів; площа земельної ділянки: 0,0024 га.; місце розташування: вул. Ватутіна, м. Лубни Полтавської області, автогаражне товариство «Ветеран», гараж 6.

Відповідно до справи №6 автогаражного товариства «Ветеран» гараж ним збудовано без порушень державних будівельних норм.

В подальшому було виготовлено технічний паспорт на збудований гараж після чого він звернувся до Лубенської міської ради Полтавської області з заявою з наданням відповідних документів, але отримав повідомлення відповідно до якого оформлення гаража буде можливе лише після визнання права власності в судовому порядку, оскільки гараж був побудований без документа, який дає право виконувати будівельні роботи він є самочинно побудованим.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж «А», площею 24,50 м.кв. з погребом «під А», площею 15,60 м.кв., що розташований за адресою м. Лубни, вул. Ватутіна, автогаражне товариство «Ветеран», гараж №6, у відповідності з технічним паспортом на гараж від 16.03.2017 року.

В судове засідання сторони не зявилися, направивши суду письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі. При цьому, представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 10.05.2017 року (а.с.36) позовні вимоги підтримав, прохає їх задовольнити (а.с.35). Відповідач - територіальна громада в особі виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області та треті особи відділ містобудування та архітектури Лубенської міської ради Полтавської області, управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області та ПП «Бюро послуг та консультацій» покладаються на розсуд суду (а.с.29-34).

У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно державного акта на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 0,0024 га., розташована на території м. Лубни вул. Ватутіна, автогаражне товариство «Ветеран». Землю передано для гаражного будівництва (а.с.11).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 належній позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:077:0003; цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів; площа земельної ділянки: 0,0024 га.; місце розташування: вул. Ватутіна, м. Лубни Полтавської області, автогаражне товариство «Ветеран», гараж 6 (а.с.12-14).

На вищезазначеній ділянці позивач самочинно збудував гараж «А», загальною площею 24,50 м.кв., з погребом «під А» площею 15,60 м.кв., без отримання відповідного на те дозволу. Під час проведення будівельних робіт позивачем були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, що підтверджується довідкою відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Лубенської міської ради №09/06-56 від 25 квітня 2017 року (а.с.17).

В подальшому позивачем було виготовлено технічний паспорт на збудований ним вищевказаний гараж (а.с.15-16).

З отриманою документацією позивач звернувся до відповідача з приводу оформлення права власності на нього, але отримав повідомлення, що оскільки гараж було збудовано самовільно (без отримання необхідних дозвільних документів) то він потребує прийняття в експлуатації шляхом заповнення декларації згідно Додатком 5 «Порядку прийняття експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року лише після визнання права власності в судовому порядку (а.с.18).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб.

Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Тож враховуючи, що позивач ОСОБА_1 побудував гараж на власній земельній ділянці, при його будівництві були дотримані вимоги чинного законодавства, таке будівництво не порушує права інших осіб, при зверненні до компетентного органу щодо введення в експлуатацію цього обєкту позивачу було відмовлено в звязку з відсутністю дозволу на його будівництво, а тому суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на цей гараж підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1, являється інвалідом ІІ групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 328, 331, 375, 376 ЦК України, п.12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно (гараж) - задовольнити.

Визнати, за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на гараж «А», площею 24,50 м.кв., з погрібом «під А», площею 15,60 м.кв., що розташований за адресою м. Лубни, вул. Ватутіна, автогаражне товариство «Ветеран», гараж №6, у відповідності з технічним паспортом на гараж від 16.03.2017 року.

Стягнути з виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3 Е. Г.