Справа № 447/3040/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Головатиий А.П.
Провадження № 22-ц/783/2634/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2015 року у справі за поданням заступника начальника ВДВС Миколаївського РУЮ ОСОБА_4 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою подання задоволено.

Тимчасово обмежено керівника ОСОБА_5 «НВК «Розліт» ОСОБА_2, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов»язань покладених рішенням судів в межах зведеного виконавчого провадження ЄДРВП №35755839.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань. В ухвалі судом зазначено, що боржник є директором ОСОБА_5 «НВП Розліт», що не відповідає дійсності, оскільки на даному підприємстві він працював начальником охорони та звільнений з даної посади 01.04.2013 року, що стверджується записами в трудовій книжці. Звертає увагу, що дійсно ним 12.11.2013 року прийнято на зберігання описане та арештоване майно та 28.04.2014 року державним виконавецм було складено акт про його наявність. Стверджує, що він випадково був зазначений у виконавчому документі як директор підприємства, оскільки жодних зобов'язань в нього перед стягувачами немає та не існує жодних рішень про стягнення з нього заборгованості. Зазначає, що 04.06.2015 року він вийшов із складу учасників ОСОБА_5 «НВП Розліт» та 11% його частки перейшли гр. ОСОБА_6, що стверджується нотаріально посвідченою заявою. Задовольняючи подання, суд не врахував, що державним виконавцем не надано жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон і ту обставину, що боржник має реальну необхідність чи бажання виїхати за кордон і таким чином ухилятися від виконання зобов'язань. Державний виконавець не врахував, що необхідності в обмеженні у праві виїзду за кордон не було, оскільки на майно боржника накладено арешт та таке може бути реалізоване з метою виконання зобов'язань. Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 377-1 ч.1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Заступник начальника ВДВС Миколаївського РУЮ ОСОБА_4 звернувся з поданням про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України як керівника ОСОБА_5 «НВП «Розліт».

У поданні та доданих до нього документах зазначається, що відповідно до облікової картки на зведене виконавче провадження з боржника ОСОБА_5 «НВП «Розліт» директором якого значиться ОСОБА_2 підлягає стягненню сума 2 994 558,34 грн. ( а.с.8-10).

Постановою державного ввиконавця ВДВС Миколаївського РУЮ ОСОБА_7 від 28.02.2013 року накладено арешт на кошти у межах суми 499 758,46 грн. що належать боржнику ТОВ «НВП «Розліт» та містяться на рахунках № 3471, № 4405, які відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299. (а.с.11).

Як вбачається із матеріалів справи, державний виконавець в межах своїх повноважень наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» вжив всіх необхідних заходів з метою стягнення боргу, наклавши арешти на рахунки боржника, майно боржника в межах суми боргу.

Актом державного виконавця від 12.11.2013 року описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 ( а.с.24-25), чого останній не заперечив.

На неодноразові звернення( в період з лютого по квітень 2014року) державного виконавця до ОСОБА_2 як відповідальної особи за збереження майна боржника надати описане майно для огляду останній не з»являвся у поштове відділення за отриманням судових повісток, майно для огляду у визначені дні не надав.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження керівника ОСОБА_5 «НВП «Розліт» у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов»язань, покладених рішенням судів в межах зведеного виконавчого провадження ЄДРВП №35755839, районний суд, оцінивши всі докази в сукупності прийшов до вірного висновку, що в діях ОСОБА_2 має місце умисне ухилення боржника-фізичної особи від виконання зобов»язань за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується із прийнятим рішенням місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 звільнений за угодою сторін із ОСОБА_5 «НВП «Розліт» з 01.04.2013 року не є причиною для відмови у поданні державного виконавця.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_5 «НВП «Розліт» від 11.12.2013 року ОСОБА_2 значиться керівником зазначеного підприємства.

Відповідно до акту державого виконавця від 12.11.2013 року описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_5 «НВП- Розліт» та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 за що останній несе відпвідальність як керівник підприємства до повного погашення заборгованоті.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали районного суду та відмови у поданні державного виконавця.

Відповідно до статті 312 ч.1 п.1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4,315, 317, 319 ЦПК України,-колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил из моменту її проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_8