Справа №333/4185/17
Провадження №2/333/2078/17
рішення

Іменем України

19 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавська Л.О.,

при секретарі Некрашевич Є.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

встановив:

Позивач ПАТ «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 908 грн. 17 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що 10.10.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № IСКGMCUI.177349.005, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 2 000 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № 2625.2.000158617 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік, крім пільгового періоду. Однак, ОСОБА_1 порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просить на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позову, просить у позові відмовити, застосувати строк позовної, так як останній платіж був нею здійснений 27.01.2014 року.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

10.10.2013 року укладено кредитний договір № IСКGMCUI.177349.005, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 2 000 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № 2625.2.000158617 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік, крім пільгового періоду Кредит був наданий на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п. 5.2.1. кредитного договору, зарахування коштів на рахунок здійснюється за рахунок № 2625.2.000158617, шляхом внесення готівкових коштів до каси банку або перерахування з рахунків в інших банках, та також з рахунків інших осіб за їхнім дорученням відповідно до вимог чинного законодавства.

Банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду, що передбачено п. 2.3 договору.

Згідно п. 2.5 договору, щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позивальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк вважається простроченою.

Пунктом 2.9 кредитного договору передбачено, що процентна ставка під час пільгового періоду кредитування складає 0,0001% річних. При непогашенні заборгованості за кредитом у повному обсязі по закінченню пільгового періоду, відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються, згідно п. 2.3 та п. 2.5, які встановлені цим кредитним договором.

Однак, ОСОБА_1 вимоги кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 10.07.2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 16 908 грн. 17 коп., а саме: 1 999 грн. 79 коп. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 3 971 грн. 15 коп. прострочена заборгованість за процентами.

Відповідач в судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до норм ст.ст. 257,258 ЦК України, встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік.

Позивач звернувся з позовом 24 липня 2017 року, станом на 24 липня 2014 рік у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по тілу кредиту в сумі 497,77 грн., по процентам в сумі 93,86 грн. Отже, позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, яка виникла до 24.07.2014 року, тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає зменшенню на 497,77 грн. і складає 1502,02 (1999,79-497,77) грн., сума заборгованості по процентам підлягає зменшенню на 93,86 грн. та складає 3877,29 (3971,15-93,86) грн.

Згідно п. 6.5.5 кредитного договору № IСКGMCUI.177349.005 від 10.10.2013 року, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню 0,5% від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення.

З урахуванням вимог ст.ст. 257, 258 ЦК України до вимог про стягнення пені та штрафів слід застосувати річний строк позовної давності.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 24.07.2016 рік відповідачу нарахована пеня в сумі 5211,05 грн. Проте, суд не погоджується із розміром пені, яку просить стягнути позивач. Але розрахунку пені суду не надано, тому самостійно порахувати суму пені, що необхідно стягнути суд не в змозі.

Суд вважає, що пеня нарахована в сумі вищій ніж передбачено умовами договору виходячи з такого. Відповідно до цього розрахунку за один день з 24.07.2016 р. по 24.07.2016 р. пеня нарахована в сумі 38,98 грн. (14 стов. розрахунку), але за цей період існувала прострочена заборгованість по тілу кредиту в сумі 1452,93 грн. (5 стовб.) та заборгованість по простроченим процентам та процентам, що нараховані на прострочену заборгованість в сумі 2589,55 грн., тобто всього 4042,48 грн. Отже, 4042,48 грн.*0,5% дорівнює 20,14 коп. Таким чином, перевіряючи пеню, що нарахована позивачем за один день, суд вбачає невідповідності у розрахунку.

Суду не надано доказів, які б доводили та обґрунтовували розрахунок пені, тому в частині стягнення пені слід відмовити.

З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом задоволено 31,81 % позовних вимог, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., тому з відповідачів підлягає стягненню 509 грн. 04 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 261, 514, 516, 526, 610, 611, 612, 617, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 88, 209, 214-215, 224-233 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» заборгованість за кредитним договором № IСКGMCUI.177349.005 від 10 жовтня 2013 року в сумі 5379 (пять тисяч триста сімдесят девять) грн. 31 коп., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту 1502,02 грн.; з простроченої заборгованості за процентами 3877 (три тисячі вісімсот сімдесят сім) грн. 29 коп., в решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» судовий збір в сумі 509,04 грн.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська