Справа № 750/7027/17
Провадження № 2/750/1903/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, Слідчого управління Голоного управління Національної поліції в Чернігівській області про звільнення майна з під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна,

встановив:

24 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, Слідчого управління Голоного управління Національної поліції в Чернігівській області про звільнення 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належала в рівни частках їй, брату ОСОБА_3 та батьку ОСОБА_4. Після смерті брата та батька вона успадкувала частину квартири та на даний час в цілому вказана квартира зареєстрована за позивачем. При формленні права власності дізналася, що на 1/3 частину квартири, що належала її братові постановою слідчого СУ УМВС України в Чернігівській області в рамках кримінальної справи був накладений арешт. Вказаним арештом порушуються її майнові права як власника вказаної квартири, тому з посиланням на норми статей 321, 391 ЦК України просила звільнити 1/3 частину квартири з під арешту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача Слідчого управління Голоного управління Національної поліції в Чернігівській області заперечував проти задоволення позову, оскільки вироком суду ОСОБА_3 було призначено покарання з конфіскацією всього належного засудженому майна. Вирок суду не виконано, а тому арешт знятий не може бути.

Предстанвик Другої Чернігівської державної нотаріальної контори до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника Другої Чернігівської державної нотаріальної контори.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до дубліката свідоцтва про право власності від 28.12.2012 року, витягу про державну реєстрацію прав, позивачув ОСОБА_1, її батькові ОСОБА_4 та рідному брату ОСОБА_3 належало на праві влансотсі по 1/3 частці квартри №2 будинку №133 по вул.. Пухова в м. Чернігові.

Після смерті батька ОСОБА_4, який помер 25.05.2016 року та брата ОСОБА_3, який помер 30.01.2012 року позивач у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнло про реєстрацію права власності №89597903 є власником в цілому квартири АДРЕСА_3.

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 18).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна відмовлено.

Вказаною постановою встановлено, що в рамках кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 155-6, ст.86-1, ч. 2 ст. 17, ст. 86-1, ч. 1 ст. 194, ч.3 ст. 194, ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 81, ст. 208, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року), постановою старшого слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Луговською Г.В. від 03.01.2000 року був накладений арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, що належала останньому.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.03.2000 року, ОСОБА_3 був засуджений за ст. 86-1, ч.2 ст. 17, ч. 3 ст. 83, ч. 2 ст. 140, ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 81, ч.3 ст. 194, ст.ст. 44, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна, з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму. За ст.ст. 155-6, 208 КК України ( в редакції 1960 року) ОСОБА_3 був виправданий.

Згідно листа в.о. начальника Шосткинського РВ ДВС від 12.09.2003 року на запит Деснянському районному суду м. Чернігова , повідомлено, що засуджений ОСОБА_3 знаходиться у ШВК-66 з 21.04.2000 року. Боржник не працює. Виконавчіф листи знаходились на виконанні у бухгалтерії ШВК-66 з 22.11.2000 року по 28.01.2002 року. Стягнення по виконавчим листам не проводились. 7 виконавчих листів, згідно п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 28.01.2002 року повернуті стягувачам: ВАТ «Березнянський», Гупічевське СЕС Городнянської райспоживспілки, Петрушанське ССТ, ДП «Паляниця» м. Чернігів, Ріпкинське об»єднане підприємство громадського харчування, ОСОБА_6 без виконання. До теперішнього часу виконавчі листи на виконання до Шосткинського райвідділу ДВС не надходили.

Як убачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у своїй постанові у справі 6-26 цс13 від 15.05.2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним проуцесуаальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Згідно листа Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 19.06.207 року №26842 повідомлено, що на виконанні у відділі відкриті виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_3 відсутні (а.с. 15).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Враховуючи ту обставину, що право власності на квартиру зареєстровано за позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому доводи представника відповідача, що спадкодавець був засуджений з конфіскацією всього належного йому майна не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки таке майно не було конфісковане та увійшло до складу спадщини.

Тому з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом зняття арешту та заборону з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.06.2017 року, який було накладено згідно з постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Чернігівській області від 03.01.2000 року про накладення арешту на майно ОСОБА_3, який помер 30.01.2012 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис про арешт за реєстраційним номером обтяження 3735505 зареєстрованого 14.09.2006 року Другою Чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 04.01.2000 року Слідчого управління УМВС України на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, архівний номер: 1891792CHERNIGOV1, архівна дата: 10.01.2000, дата виникнення: 10.01.2000, № реєстра: 2-2, внутр. № 7001152В22F14A2B673D, коментарій:10 год. 30 хв.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт та заборону з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.06.2017 року, який було накладено згідно з постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Чернігівській області від 03.01.2000 року про накладення арешту на майно ОСОБА_3, який помер 30.01.2012 року.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт за реєстраційним номером обтяження 3735505 зареєстрованого 14.09.2006 року Другою Чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 04.01.2000 року Слідчого управління УМВС України на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, архівний номер: 1891792CHERNIGOV1, архівна дата: 10.01.2000, дата виникнення: 10.01.2000, № реєстра: 2-2, внутр. № 7001152В22F14A2B673D, коментарій:10 год. 30 хв.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута