Справа № 144/296/17
Провадження № 2/144/300/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2017 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Кошмелюк А.С.,

представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Притули В.Л. та Зублевича І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди землі,

встановив:

В березні 2017 року до суду через представника за довіреністю ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_4 з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про розірвання договору оренди землі який було укладено 19 квітня 2006 року, зареєстрованого Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за №57. Вказала, що відповідач користується її земельною ділянкою, однак систематично не сплачує орендної плати. В 2016 році вона зверталась до ПП «ЗІС» з проханням розрахуватись за користування земельною ділянкою, однак, ніякої відповіді на свою письмову заяву не отримала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 06 березня 2017 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач не отримала орендної плати за 2015 та 2016 роки. В 2016 році ОСОБА_4 направила ПП «ЗІС» письмову заяву з проханням виплатити орендну плату, однак відповіді на неї до цих пір не отримала. Також, пояснила, що договір оренди було укладено в 2006 році, в 2010 році позивачеві було виплачено бонусний платіж. В 2013 та 2014 роках позивач отримувала орендну плату в натуральному вигляді, вона приходила на тік і працівники ПП «ЗІС» їй видавали плату. В 2015 році ОСОБА_4 прийшла на тік за орендною платою, однак працівники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовили їй у видачі, теж саме повторилось і в 2016 році, тому вона написала листа ПП «ЗІС». Поштового переказу від ПП «ЗІС» ОСОБА_4 не отримувала.

Представник відповідача Притула В.Л., який діє на підставі довіреності від 25 травня 2017 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що з 2006 по 2014 рік позивач ОСОБА_4 отримувала орендну плату від ПП «ЗІС» на підставі договору оренди. Починаючи з 2015 року позивач відмовляється отримувати орендну плату, не приходить на тік, де здійснюється видача плати в натуральному вигляді. ПП «ЗІС» докладало усіх зусиль, щоб виплатити позивачеві орендну плату, в грудні 2015 року на адресу ОСОБА_4 було направлено грошовий переказ в розмірі 1 909 грн., від отримання якого вона відмовилась, тому кошти повернулись в ПП «ЗІС». В 2016 році ситуація повторилась, ОСОБА_4 не прийшла за отриманням орендної плати, хоча працівники підприємства неодноразово їй повідомляли про те, що на току необхідно отримати орендну плату. В 2016 році на адресу ОСОБА_4 було відправлено рекомендованого листа, в якому було зазначено місце отримання орендної плати, однак, від його отримання позивач теж відмовилась. Вважає, що, відмовляючись від отримання орендної плати, позивач мала на меті подати позов про розірвання договору оренди землі.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» головним бухгалтером. В 2015 та 2016 роках орендна плата позивачеві ОСОБА_4 була нарахована, однак вона відмовилась її отримувати. В 2016 році позивачеві було направлено листа про необхідність отримати орендну плату, але вона теж відмовилась його отримувати. В листопаді 2015 року вона як головний бухгалтер відправила грошовий переказ на адресу ОСОБА_4, щоб таким чином виплатити орендну плату, однак позивач відмовилась отримати ці кошти. В 2016 році від ОСОБА_4 до ПП «ЗІС» надходив лист, однак їй не відомо чи було надано на нього відповідь.

Свідок ОСОБА_5 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. З 2006 року ОСОБА_4 отримувала орендну плату, а починаючи з 2015 року вона відмовляється її отримувати. Неодноразово вона особисто повідомляла ОСОБА_4 і при зустрічах і по телефону про те, що їй нарахована орендна плата і вона на току може її отримати. На це ОСОБА_4 відповідала, що їй заборонили отримувати орендну плату від ПП «ЗІС». Випадків, щоб вона особисто відмовила ОСОБА_4 у видачі орендної плати, не було. ОСОБА_4 в 2015 та 2016 роках на тік за орендною платою взагалі не приходила.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом, приймає участь у видачі орендної плати. В 2015 та 2016 роках вона особисто повідомляла ОСОБА_4 про необхідність отримати орендну плату, однак, після того як позивач уклала договір оренди з ТОВ «Теплик-Агро», вона відмовляється отримувати орендну плату в ПП «ЗІС». ОСОБА_4 їй особисто розповідала, що їй заборонили отримувати орендну плату, що їй погрожують через це. В травні 2017 року ОСОБА_4 приходила і казала, що хоче отримати орендну плату, бо ТОВ «Теплик-Агро» їй не виплатило, але пізніше відмовилась знову. Жодного випадку, щоб ОСОБА_4 прийшла отримувати орендну плату на тік, а їй у цьому відмовили, не було. Особисто вона не відмовляла ОСОБА_4 у виплаті орендної плати.

Свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях пояснила суду, що працює начальником поштового відділення в с.Війтівка Бершадського району. Вона особисто оформляла грошовий переказ, який ПП «ЗІС» відправляло на адресу ОСОБА_4 як орендну плату. Це відбувалось 18 листопада 2015 року. ОСОБА_4 відмовилась від отримання цих коштів, тому грошовий переказ повернувся, про що вона видала довідку ПП «ЗІС». Пояснила, що розбіжність у датах могла виникнути через те, що поштове відділення не оформляє платежів в електронному вигляді, а

- 2 -

тільки видає чеки про отримання грошей. На чеку вона на прохання представника ПП «ЗІС» зробила відмітку про те, що це орендна плата.

Свідок ОСОБА_9 у своїх показаннях пояснила суду, що працює оператором поштового зв'язку №61 в с.Петрашівка Теплицького району. Грошовий переказ приходив на ім'я ОСОБА_4, вона особисто приносила додому ОСОБА_4 повідомлення про переказ, казала, що це орендна плата, однак, ОСОБА_4 відмовилась його отримувати, пояснила при цьому, що їй заборонили і що це мало. ОСОБА_4 поставила підпис, що вона відмовляється від його одержання. Сума переказу була приблизно 1 900 грн.. Грошовий переказ було повернуто ПП «ЗІС». Ще був випадок, коли вона на поштовому відділенні оформляла рекомендований лист на ім'я ОСОБА_4, особисто приносила їй цей лист, однак ОСОБА_4 відмовилась його отримати. В формі 8, яка ведеться для обліку доставки рекомендованих листів, вона зробила відмітку, що ОСОБА_4 відмовилась від його отримання. В поштовому повідомленні не було вказано, що це орендна плата.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 19 квітня 2006 року було укладено договір оренди щодо земельної ділянки площею 2.1814га , строком дії 10 років (а.с.7-8). Вказаний договір був зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 57. В п.9 договору було визначено, що орендна плата вноситься орендарем грошовою формою в розмірі 1,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 422,45 грн., або продукцією на дану суму, якщо зерном, то не менше п'яти центнерів. Орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня, що передбачено п.11 договору.

07 травня 2010 року до вказаного договору оренди були внесені зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору - до 2025 року, та змінено п.9 договору - слова «орендна плата вноситься орендарем в розмірі 408,21 грн. на рік» замінено на слова «орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 1 059, 86 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки». Вказані зміни до договору зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 09.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених

статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Також, в п.36 укладеного між сторонами договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором.

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі за №6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, вказано, що необхідно встановити систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Разом з тим, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною першою статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини(умислу чи необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання(ч.1).

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_4 не доведено систематичну несплату відповідачем ПП «ЗІС» орендної плати за договором оренди від 2006 року, а саме за 2015 та 2016 роки, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 своєю поведінкою фактично в односторонньому порядку відмовилась виконувати умови договору оренди, а саме отримувати від орендаря орендну плату в розмірі, який визначений договором. Також, судом не встановлено, що Приватне підприємство «ЗІС» порушило цивільне право позивача на отримання орендної плати за користування її земельною ділянкою, оскільки в 2015 та 2016 роках орендна плата виплачувалась в тому ж порядку, формі та строки, які установились між сторонами, починаючи з 2006 року, а саме плата видавалась на току підприємства в натуральній формі, починаючи після збору урожаю, про що позивачеві було відомо, що підтвердили в

- 3 -

судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6. При цьому позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовили їй у видачі орендної плати в 2015 та 2016 роках.

Те, що ПП «ЗІС» намагалось знайти шлях виконання свого обов'язку сплатити орендну плату в 2015 році, оскільки позивач ОСОБА_4 не з'являлась за її отриманням в натуральній формі, підтверджується грошовим переказом на ім'я ОСОБА_4 в листопаді 2015 року на суму 1 909 грн.(а.с.37,38), який вона також відмовилась отримати, на що вказали свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Щодо листа ОСОБА_4, який датований 25 листопада 2016 року, але відправлений рекомендованим листом на адресу ПП «ЗІС» 30 грудня 2016 року(а.с.9), в якому позивач зазначає, що ПП «ЗІС» використовує її земельну ділянку, та просить розрахуватись за користування її земельною ділянкою за 2015 та 2016 роки, то вказаний лист не спростовує висновків суду про не доведення позивачем своїх вимог, оскільки лист не містить інформації про те з яких причин орендної плати позивачем не було отримано вчасно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до Приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2017 року.

СУДДЯ