У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 березня 2009 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 18 700 доларів США зі сплатою 9 % річних на строк до 13 березня 2014 року.

Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконувала, на вимоги не реагувала, у зв'язку з чим станом на 9 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 9 815 доларів 46 центів США та 390 571 грн 51 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 9 815 доларів 46 центів США, пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 326 607 грн 31 коп., пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 5 078 грн 22 коп., три проценти річних від суми простроченої заборгованості по тілу кредиту та процентам у розмірі 54 447 грн 04 коп., три проценти річних від суми простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту у розмірі 846 грн 37 коп., інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту в розмірі 3 592 грн 57 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2009 року у розмірі 9 815 доларів 46 центів США та 390 571 грн 51 коп. та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 1 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2007 року в розмірі 9 815 доларів 46 центів США та пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 61 453 грн 37 коп., пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 4 878 грн 77 коп., пеню за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 803 грн 67 коп., три проценти річних від суми простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10 242 грн 48 коп., три проценти річних від суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 813 грн, інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту в розмірі 2 286 грн 59 коп., а всього 80 611 грн 82 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач реалізував своє право на дострокове стягнення з ОСОБА_3 кредиту та сплати нарахованих за ним процентів шляхом звернення стягнення на заставлене майно за виконавчим написом нотаріуса від 2 квітня 2010 року, що виконаний 13 березня 2015 року, томузобов'язання за кредитним договором припинились 13березня 2015 року йстягнення заборгованості після цієї дати до 9червня 2015 року є безпідставним. При цьому позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення пені за період з 11 липня 2007 року до 19 червня 2014 року, а для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - до 19 червня 2012 року, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ПАТ «Родовід Банк», виходив із того, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитом. Крім того, останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснено у липні 2007 року, а 5 травня 2015 року відбулась реалізація автомобіля і банк отримав грошові кошти, які вносились на рахунок банку після дати останнього платежу, а позов було пред'явлено до суду 12 червня 2015 року, тому банком не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, оскільки було переривання позовної давності.

При цьому суд стягнув пеню в межах строку позовної давності та суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 13 березня 2009 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 18 700 доларів США зі сплатою 9 % річних на строк до 13 березня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість і банк використав своє право на звернення стягнення на предмет застави.

2 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис на суму 16 578 доларів 64 центи США, на підставі якого 21 вересня 2010 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві відкрив виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу в розмірі 138 646 грн 34 коп.

12 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про розшук майна боржника. Відповідно до постанови від 29 квітня 2015 року припинено розшук майна боржника ОСОБА_3 у зв'язку зі сплатою боржником грошових коштів завиконавчим документом фактично уповному обсязі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до положень ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За чч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом установлено, що сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Так, п. 3.1 кредитного договору сторони погодили, що починаючи з місяця, наступного звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у розмірі 223 долари США шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Згідно з п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється у розмірі 9 % річних.

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору, щомісячна плата за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів (а подальшому плата за проведення розрахунків) встановлюється в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту.

Також у п. 3.9 кредитного договору сторони погодили, що порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5 цього договору від суми простроченого платежу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, внаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав своє право на звернення стягнення на предмет застави, у зв'язку з чим 2 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис на суму 16 578 доларів 64 центи США, що змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

При цьому банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у червні 2015 року.

Отже, як зазначено у правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року № 6-2251цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

При цьому переривання позовної давності можливо лише в межах строку позовної давності.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановленітакож і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, чч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії, однак позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України зазначених вище норм матеріального та процесуального права не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, дійсних прав і обов'язків, які випливають з кредитного договору; не перевірив правильність визначеного розміру заборгованості,порядку погашення кредиту за договором, чи що змінювався строк виконання зобов'язання, що зумовлює перебіг позовної давностіта дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» та касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик