АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3488/17 Справа № 202/6132/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилався на те, що договір поруки №DNU0G100000192/DNU0G200000192 від 16 травня 2007 року був укладений між ним та банком у забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором № DNU0G100000192 від 16 травня 2007 року. У серпні 2012 року ним було отриманий лист за вих. № 08020001/2-8237 від 12 жовтня 2011 року, в якому ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлено, що ОСОБА_3 систематично допускає прострочення сплати по кредитному договору, з 12 лютого 2008 року даний кредит знаходиться на рахунках прострочення. На той час заборгованість за кредитом складала 141 645, 18 доларів США. Більше жодних письмових звернень ПАТ КБ «Приватбанк» щодо позичальника ОСОБА_3В на його адресу не надходило. 20 серпня 2013 року Банк направив на імя ОСОБА_3 лист за вих. № 30.1.0/2-897, в якому повідомив про наявність заборгованості у розмірі 133 770,37 доларів США та зазначив про необхідність тридцяти денний строк з дня отримання вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі. В червні 2016 року йому банком було направлено смс - повідомлення з вимогою погасити заборгованість по кредиту. Вважає, що строк, протягом якого Банк мав право звернутися до нього з вимогою про стягнення коштів сплинув, тому просив задовольнити його вимоги про припинення договору поруки.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано припиненим договір поруки № DNU0G1000192, укладений 16 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» у забезпечення зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором

№NU0G100000192/DNU0G200000192 від 16 травня 2007 року. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року було виправлено описку, допущену в оскаржуваному рішенні суду у даній справі, вказавши вірно номер кредитного договору № DNU0G1000192 та номер договору поруки № DNU0G100000192/DNU0G200000192 (а.с.57).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду від 10 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така ж правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року справа № 6-1451цс16.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Тобто, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №DNU0G1000192, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 72 000 доларів США, а також 15300 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на строк до 16 травня 2027 року (а.с. 36-39).

Відповідно до п.7.1 кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячними платежами в сумі 945,16 доларів США.

У разі пропущення вищезазначених термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобовязаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п.7.3 кредитного договору забезпечення виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає порука іпотека квартири АДРЕСА_1.

16 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» у забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором №DNU0G100000192 від 16 травня 2007 року було укладено договір поруки №DNU0G100000192/DNU0G200000192 (а.с. 13).

Строк дії вказаного договору поруки не зазначено.

В п.12 договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання повернення терміну кредиту за кредитним договором.

Таким чином, п.12 договору поруки є строком існування субєктивного права кредитора, що встановлюється у пять років (позовна давність).

З матеріалів справи вбачається заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року було відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с.40,41).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року скасовано та ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №DNU0G1000192 від 16 травня 2007 року, яка станом на 03 жовтня 2013 року становить 206 198, 29 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 ( а.с.42-45).

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, за кредитним договором №DNU0G1000192 від 16 травня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3, та виписки з особового рахунку вбачається, що останню проплату позичальником ОСОБА_3 було здійснено у травні 2009 року, після цього часу жодних платежів ОСОБА_3 не здійснював (а.с. 99-103).

У серпні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу поручителя ОСОБА_2 направив лист за вих.№ 08020001/2-8237 від 12 жовтня 2011 року, в якому повідомлено, що ОСОБА_3 систематично допускає прострочення по кредитному договору, з 12 лютого 2008 року даний кредит знаходиться на рахунках прострочення. Станом на 12 жовтня 2011 року заборгованість за кредитом складала 141 645,18 доларів США. Рекомендовано у 2-х денний термін зявитися до банку для погашення суми кредитної заборгованості (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається з позовними вимогами до поручителя ОСОБА_2 ПАТ КБ «Приватбанк» взагалі не звертався.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що банк у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання, який визначено п.7.1 кредитного договору, предявив вимогу до поручителя ОСОБА_2, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання поруки припиненою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що п. 12 договору поруки, яким визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання повернення терміну кредиту за кредитним договором є безпідставними, оскільки зазначений у договорі поруки строк є строком існування субєктивного права кредитора, що встановлюється у пять років (позовна давність).

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду обставинам справи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді