Номер провадження 2/754/217/17
Справа №754/4526/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Кудрі А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач 1), ОСОБА_3 (далі відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що між нею та ПАТ «ЕРДЕ БАНК» було укладено кредитний та Іпотечний договори. З об'єктивних причин позивач не мала можливості виконати частину своїх зобов'язань за вказаними договорами. В подальшому їй стало відомо про укладання договорів відступлення права вимоги за Іпотечним договором відповідачу 2 та про продаж останнім від свого імені предмету іпотеки відповідачу 1. Вважає договір купівлі-продажу недійсним, оскільки на момент продажу квартири в ній був зареєстрований та проживав непрацездатний батько позивача, у зв'язку чим були порушені його права. Зокрема, вона не отримувала письмове повідомлення щодо відступлення прав вимоги за Іпотечним договором та письмову вимогу про усунення порушень зобов'язань, у зв'язку з чим не мала змоги здійснити захист своїх прав, зокрема, придбати предмет іпотеки, а ціна продажу предмета іпотеки відрізняється від вказаної в Іпотечному договорі. Крім вказаного, в порушення Постанови Правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» сторони оспорюваного договору здійснили розрахунок в сумі 380 000 грн. до підписання договору. Посилалась також на те, що Іпотечний договір припинений 17.05.2012 р. у зв'язку з закінченням строку його дії, у зв'язку з чим звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях. Зокрема, вказував на те, що при укладанні спірного договору були дотриманні всі умови, передбачені законом, зокрема, позивача було повідомлено про відступлення права вимоги за Іпотечним договором та направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яку остання проігнорувала, у зв'язку з чим новий Іпотекодержатель скористався своїм правом на продаж від свого імені предмету іпотеки. Інші вказані позивачем порушення під час укладання спірного договору не ґрунтуються на чинному законодавстві України та не впливають на правомірність укладання договору.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справ і докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 18.05.2011 р. між позивачем та ПАТ «Ерде Банк» укладено кредитний договір №К-53/11, у відповідності до якого позивач отримала кредит в розмірі в розмірі 160 000 грн. зі сплатою 30 % річних, зі строком повернення до 17.05.2012 р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позивача за вказаним кредитним договором, 18.05.2011 р. між нею та ПАТ «Ерде Банк» укладено Іпотечний договір, у відповідності до якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1.

27.11.2015 р. між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором №К-53/11 від 18.05.2011 р. з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1

У відповідності до вказаного договору, а саме п. 1.2, загальна сума права вимоги станом на день укладання цього договору складає 359 495, 89 грн.

27.11.2015 р. між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки за реєстровим №475, у відповідності до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права за Іпотечним договором від 19.05.2011 р. та Договором про задоволення вимог іпотеко держателя від 18.05.2011 р., укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1, у відповідності до якого Іпотекодавець передала первісному кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме АДРЕСА_1.

27.11.2015 р. між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги №1, у відповідності до якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором №К-53/11 від 18.05.2011 р. з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1

30.11.2015 р. між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки за реєстровим №491, у відповідності до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права за Іпотечним договором від 19.05.2011 р. та Договором про задоволення вимог іпотеко держателя від 18.05.2011 р., укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1, у відповідності до якого Іпотекодавець передала первісному кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме АДРЕСА_1.

З вказаного вбачається, що ОСОБА_3 набув права вимоги та став кредитором по Кредитному договору №К-53/11 від 18.05.2011 р. та по Іпотечному договору від 18.05.2011 р.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦКУ). Статтею 514 ЦКУ визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та п. 7.4. Іпотечного договору, 15.01.2016 р. між відповідачами укладено договір купівлі-продажу за реєстровим №63, згідно з яким, відповідач ОСОБА_3 продав ОСОБА_2, а останній купив квартиру АДРЕСА_2 за ціною - 380 000 грн.

У відповідності до Звіту про незалежну оцінку АДРЕСА_1, її ринкова вартість становить - 370 206 грн.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотеко держателем (кредитора) права одержати задоволення за рахунок переданого іпотекодавцем в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами останнього. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, у порядку встановленому іпотечним договором та/або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

При цьому, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Вбачається, що п. 7.4 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього Договору шляхом, зокрема, продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі.

Згідно з п. 7.4.2 Іпотечного договору, сторони домовились, що ціною продажу предмета іпотеки, зокрема, є ціна, яка визначена Іпотекодержателем на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодержатель на свій розсуд без погодження з Іпотекодавцем.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором №К-53/11 від 18.05.2011 р., у зв'язку з чим ОСОБА_3, скориставшись правом іпотекодержателя, продав відповідачу предмети іпотеки, а саме АДРЕСА_1.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Також, положення ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

У відповідності до вказаної норми, не направлення такої вимоги не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права є порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права із застосуванням відповідного способу захисту.

Таким чином, для правильного вирішення спірних правовідносин необхідно належним чином з'ясувати, яке право позивача порушено, оспорене чи не визнане і з урахуванням з'ясованих обставин та вимог чинного законодавства визначитись чи вірний спосіб захисту цивільного права (ст. 16 ЦК України) обрано позивачем, ураховуючи, що ст. 38 Закону України «Про іпотеку» є спеціальною нормою матеріального права для вирішення спірних правовідносин.

Крім того, згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема, у відповідності до Свідоцтва приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. від 05.01.2016 р., остання передала 07.12.2015 р. позивачу заяву ОСОБА_3, яка містила відомості щодо зміни кредитора у зобов'язаннях, що виникли на підставі кредитного договору №К-53/11 від 18.05.2011 р. та Іпотечного договору від 18.05.2011р., та вимогу останнього щодо повернення суми боргу в розмірі 359 495, 89 грн. Зокрема, позивача попереджено, що в разі неповернення суми боргу протягом тридцяти днів з моменту отримання позивачем вимоги, ОСОБА_3 буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки.

З вказаного Свідоцтва та Експрес-накладної №9294 вбачається, що позивачем отримано зазначену вище заяву відповідача 2 09.12.2015 р., однак відповіді від останньої у встановлений строк не надійшло.

У зв'язку з вказаним, стороною позивача не надано та судом в процесу судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів порушення прав ОСОБА_1, як Іпотекодателя.

Зокрема, не знайшли свого підтвердження твердження сторони позивача щодо припинення Іпотечного договору. Доказів вказаного суду не надано.

Посилання щодо не направлення відповідачем ОСОБА_3 звіту про розподіл коштів та порушення прав зареєстрованого в спірній квартирі ОСОБА_6 суд оцінює критично, та зазначає, що вказане не є підставами для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Доводи позову, що реалізація предмету іпотеки була проведена з недотриманням положення відповідних положень іпотечного договору щодо оцінки майна, спростовуються застереженнями, викладеними у п. 7 Іпотечного договору, наявним у справі звітом про оцінку предмету іпотеки, який позивачем не спростований в установленому законом порядку.

Зокрема, не заслуговують на увагу посилання сторони позивача на порушення відповідачами Постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 р. №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», оскільки вони є немотивованими та бездоказовими.

Крім того, зміст оспорюваного договору містить положення, які свідчать про обізнаність відповідачів з положеннями вказаної Постанови.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність доказів і взаємний зв'язок у їх сукупності, враховуючи, те, що позивачем не надано суду доказів порушення договором купівлі-продажу від 15.01.2016 її прав та законних інтересів як Іпотекодавця, а також інші доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не є підставами для визнання договору недійсним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 212-215ЦПК України, ст. ст. 203, 2015, 525-526,530,551,536,610,629, 1046-1056 ЦК України, ст.ст. 33, 36-38 Закону України "Про іпотеку", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя