У Х В А Л А

23 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Вищезазначена справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2013 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2012 року в частинні відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та рішення Апеляційного суду м.Києва від 26 лютого 2013 року скасовано. Справу в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним в апеляційному порядку не оскаржувалось, як не оскаржувалось і в касаційному порядку, а тому відповідно до положень статті 335 ЦПК України касаційним судом не переглядалось.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 9 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 7 липня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЗАЗ-техснаб» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 2 981 094 грн. 05 коп., у іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 7 липня 2015 року в частині відмови в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасовано, справа в цій частині передана надновий апеляційний розгляд.

Останнім рішенням Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 як з солідарного боржника за зобов'язаннями ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором факторингу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 2 981 094 грн 05 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень касаційної та апеляційної інстанцій та залишення в силі судового рішення першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 553, 554 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня, 8 серпня 2012 року, 12 листопада 2014 року; ухвали Верховного Суду України від 19 грудня 2007 року, 11 лютого 2009 року, 8 вересня 2010 року; постанови Вищого господарського суду України від 10 червня 2009 року, 8 серпня, 2 листопада 2011 року, 25 січня 2012 року (№30/74), 25 січня 2012 року (№30/75), 19 березня 2013 року, 9 грудня 2014 року, 17 листопада 2015 року; постанови Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року, 10 вересня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 як солідарного боржника за зобов'язаннями ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором факторингу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що судовими рішеннями які набули чинності встановлено, що на виконання умов договору поставки ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» поставило ТОВ «ЗАЗ-техснаб» товар на загальну суму 3 млн. грн., що підтверджено відповідними актами приймання-передачі, а також факт невиконання ТОВ «ЗАЗ-техснаб» своїх обов'язків за договором по сплаті коштів за поставлений товар фактору-ПАТ КБ «ПриватБанк», яке в повному обсязі виконало свої зобов'язання за договором факторингу та набуло право грошової вимоги до боржника.

Відповідно до договору поруки від 25 червня 2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ТОВ «ЗАЗ-техснаб» солідарно з боржником.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_5 оспорювався договір поруки, проте в задоволенні його вимог було відмовлено рішенням суду, яке також набуло чинності.

Доводи поданої заяви зводяться фактично до оспорювання обставин справи встановлених іншими судовими рішеннями які набули чинності.

Висновки зроблені судом в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року щодо застосування статей 553, 554 ЦК України не суперечать висновкам зробленим судом у справі про перегляд якої подано заяву.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2012 року та ухвали Верховного Суду України від 19 грудня 2007 року, 11 лютого 2009 року, 8 вересня 2010 року, постанови Вищого господарського суду України від 10 червня 2009 року, 8 серпня 2011 року прийняті у справах про визнання недійсним договору поруки.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року і постанови Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року та Вищого господарського суду України від 9 грудня 2014 року прийняті у справах про визнання договору поруки припиненим з підстав передбачених частиною 1 статті 559 ЦК України.

Постанова Вищого господарського суду України від 2 листопада 2011 року прийнята у справі про розірвання договору поруки та іпотеки.

Постанови Вищого господарського суду України від 25 січня 2012 року (№30/74), 25 січня 2012 року (№30/75) прийнятті у справах про визнання окремих положень іпотечних договорів недійсними.

Постанова Вищого господарського суду України від 19 березня 2013 року прийнята у справі за скаргою на дії ліквідатора щодо невизнання поточних вимог.

Постанова Вищого господарського суду України від 17 листопада 2015 року прийнята у справі про визнання банкрутом.

У постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року міститься правовий висновок про те, що за своєю правовою суттю договір поруки не є гарантією в розумінні статті 560 ЦК України.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні інші підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук