У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання договору оренди транспортного засобу та стягнення заборгованості за договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 13 вересня 2014 року він передав відповідачу в оренду належний йому автомобіль марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 згідно з нотаріально посвідченим договором оренди.

У порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не сплачував орендну плату за користування автомобілем, унаслідок чого утворилася заборгованість за період з 13 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 69 290 грн.

Просив розірвати договір оренди, зобов'язати відповідача повернути йому автомобіль та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Центром Державної автомобільної інспекції 3502 12 вересня 2014 року та стягнути з відповідача заборгованість з оплати за оренду автомобіля у розмірі 69 290 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 автомобіль марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданий Центром ДАІ 3502 12 вересня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість з орендної плати 69 260 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзіпредставник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди транспортного засобу, суди керувалися тим, що сторони не мали наміру продовжувати договірні відносини, а тому договір оренди, строк дії якого сплив 13 вересня 2015 року, не може вважатися продовженим.

Задовольняючи іншу частину позовних вимог, суди керувалися тим, що у зв'язку з закінченням строку дії договору орендований автомобіль з документами підлягає поверненню його власнику, а також тим, що протягом строку дії договору оренди відповідач був зобов'язаний сплачувати орендну плату у розмірі 6 000 грн на місяць, однак свої зобов'язання належним чином не виконував.

Судами встановлено, що 13 вересня 2014 року укладений та нотаріально посвідчений договір оренди автомобіля марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 між орендодавцем ОСОБА_6 та орендарем ОСОБА_7 (а. с. 8, 9).

У п. 2.1 договору зазначено, що передача об'єкта оренди у володіння орендаря здійснюється у день підписання цього договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийманні-передачі вказується технічний стан, характеристика об'єкта оренди на момент передачі майна орендарю.

Пунктом 3.1 договору встановлена плата за користування об'єктом оренди у розмірі 6 000 грн на місяць.

У випадку своєчасної сплати орендних платежів та виконання умов договору у повному обсязі орендодавець зобов'язується продати автомобіль, що є предметом цього договору орендарю. Сторони оцінюють автомобіль у 121 000 грн і домовляються, що орендарем буде сплачено орендодавцю вартість, зменшену на суму виплаченої орендної плати, а саме 49 000 грн.

15 січня 2015 року позивачем була направлена претензія на адресу ОСОБА_7 про сплату заборгованості за договором оренди транспортного засобу (а. с. 10).

05 лютого 2015 року ОСОБА_7 направив на адресу позивача заяву про розірвання договору оренди транспортного засобу. У даній заяві відповідач зазначав, що підставою для розірвання договору оренди є недотримання визначених договором умов передачі автомобіля, а саме не був складений акт приймання-передачі автомобіля, через деякий час з'ясувалося, що автомобіль потребує капітального ремонту, що вимагає значних фінансових затрат. Тому відповідач пропонував позивачу погодити з ним розірвання договору оренди через нотаріуса та повернути йому автомобіль або погодити подальші умови для оренди (а. с. 11, 12).

12 лютого 2015 року позивач направив на адресу ОСОБА_7 лист, зі змісту якого вбачається, що він погоджується на розірвання договору оренди і пропонує відповідачу повернути йому автомобіль та сплатити заборгованість з орендної плати, зазначивши, що до підписання договору оренди автомобіль був оглянутий відповідачем і жодних претензій з приводу його технічного стану не було заявлено (а. с. 13).

Частиною 1 ст. 762 ЦК України, передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 767 ЦК України наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому у належному стані.

Стягуючи з відповідача кошти за оренду автомобіля, суди не встановили фактичних обставин у справі, зокрема не звернули уваги на п. 2.1 договору, у якому передбачено, що передача об'єкта оренди у володіння орендаря здійснюється у день підписання цього договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. В акті приймання-передачі вказується технічний стан, характеристика об'єкта оренди на момент передачі майна орендарю.

Також суди не звернули уваги, що у рахунку фактурі від 13 вересня 2014 року № 22, тобто у день підписання договору, автомобіль було оглянуто фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 та визначено вартість виконання робіт з заміни запчастин автомобіля на суму 30 800 грн (а. с. 71). Судами не з'ясовано чи був автомобіль фактично переданий відповідачу та чи, з урахуванням його технічного стану, міг бути використаний за призначенням.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки не перевірено ні доводи відповідача, ні вимоги п. 2.1 договору та ч. 1 ст. 765 ЦК України, а також можливість застосування ч. 4 ст. 762 ЦК України. Не врахували суди також доводи відповідача про передачу позивачу 15 000 грн у рахунок орендної плати.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак