Справа № 333/7191/16-ц
Провадження № 2/333/625/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю представника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житлову прибудову, відмічену у технічному паспорті під літерою А1 та яка складається з коридору 1-1, площею 10,4 кв. м.; кімнати 1-2, площею 15,6 кв. м.; туалету 1-8, площею 3,2 кв. м.; ванної кімнати 1-9, площею 4,9 кв. м., житлового будинку № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частин житлового будинку № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі. Вказані 2/5 частин житлового будинку належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 22.07.2010 року за реєстровим № 1173. Право власності позивача зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності 17.08.2010 року.

Житловий будинок № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі розташований на земельній ділянці 0,0826 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:007:0093.

2/5 частин вищевказаної земельної ділянки належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 22.07.2010 року за реєстровим № 1175.

Відповідачам по справі ОСОБА_3 належить 2/5 часток вищевказаного житлового будинку № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі, ОСОБА_4 1/5 частка вищевказаного житлового будинку.

На протязі 2015-2016 років, позивач, за власний кошт збудував житлову прибудову, відмічену у технічному паспорті під літерою А1, та яка складається з коридору 1-1, площею 10,4 кв. м.; кімнати 1-2, площею 15,6 кв. м.; туалету 1-8, площею 3,2 кв. м.; ванної кімнати 1-9, площею 4,9 кв. м. Житлова прибудова була збудована позивачем за згодою співвласників житлового будинку № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі. Після завершення будівництва ОСОБА_2 звернувся до відповідачів з проханням щодо надання письмових заяв на згоду на проведення реєстрації прибудови, але відповідачі відмовилися це зробити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву визнають у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 22.07.2010 року за реєстровим № 1173 належить 2/5 частин житлового будинку № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі (а.с. 15-16). Право власності позивача зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності 17.08.2010 року (а.с. 17).

Житловий будинок № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі розташований на земельній ділянці 0,0826 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:007:0093.

2/5 частин вищевказаної земельної ділянки належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 22.07.2010 року за реєстровим № 1175 (а.с. 18-20).

Відповідачу ОСОБА_3, який є батьком позивача, належить 2/5 часток вищевказаного житлового будинку № 17 по вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори 17.02.2009 року, р. № 2-432 та зареєстроване в ЗМБТІ в реєстраційну книгу за № 16, р. № 3847 відповідно до реєстрованого надпису від 17.03.2009 року (а.с. 31).

Відповідачу ОСОБА_4, яка є матірю позивача, належить 1/5 частина вищевказаного житлового будинку на підставі договору дарування частки майна від 26.12.2012 року (а.с. 32-33).

З копії технічного паспорту (а.с. 26-29) вбачається, що на земельній ділянці 17 по вул. Зеленогірській збудована житлова прибудова під літерою А1, загальною площею 34,1 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено, що особа, яка здійснила, або здійснює самовільне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Як вбачається зі змісту ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених цією статтею, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. Згідно з п. 10 вказаного Порядку у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Як вбачається з матеріалів справи, самовільне будівництво до експлуатації в установленому законодавством порядку не приймалось, належно затвердженого проекту будівництва та дозволу на будівництво з органів місцевого самоврядування та на виконання будівельних робіт в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю не отримувалось.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також при втраті документа, який засвідчує право власності.

Як вбачається з позову, право власності позивача на зазначену самовільно збідовану житлову прибудову ніким не оспорюється, існує певний порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яким є оспорювані самовільні будови, виконати умови якого позивач не побажав, суд вважає, що звертаючись до суду із вказаним позовом позивач намагається обійти встановлений законодавством порядок.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Кулик