Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/2076/16-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 48 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському районі про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, факту знаходження на утриманні та зобов'язання вчинення певних дій,

за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському район на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила встановити факт проживання без реєстрації шлюбу її, як дружини та ОСОБА_3, як чоловіка, у фактичних шлюбних відносинах в період з жовтня 1994 року по 26 травня 2015 року до дня смерті останнього. Також встановити факт її знаходження на повному утриманні ОСОБА_3 з квітня 2013 року по 26 травня 2015 року і зобовязати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському район вчинити дії повязані з отриманням нею допомоги у разі настання страхового випадку, страхових та інших виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з жовтня 1994 року вона проживала в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 в одному будинку. За час проживання спільних дітей у них не було, але вели спільне господарство, він надавав їй заробітну плату для утримання сім'ї, сплати комунальних послуг, придбання речей та продуктів харчування. У звязку зі станом здоровя вона не працювала і повністю перебувала на утриманні ОСОБА_3

26 травня 2015 року в селищі Пісківка Бородянського району Київської області стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_3 загинув. Відповідач відмовив їй у проведенні страхових виплат, тому вона змушена звернутись до суду з захистом своїх прав.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_2 була на утриманні ОСОБА_3 з 1994 року по день смерті останнього, тобто до 26 травня 2015 року. Зобовязано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському районі розглянути заяву ОСОБА_2 про можливість нарахування та виплати одноразової допомоги, страхових та інших виплат, у разі настання страхового випадку та прийняти рішення у встановленому законом порядку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському районі подало апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідач посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом були порушені норми Сімейного кодексу України та Цивільно-процесуального кодексу України, оскільки суд не мав права встановлювати факт проживання однією сімєю. Встановлення факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_3, з метою отримання соціальних виплат від держави, за умов перебування в незареєстрованому шлюбі, не передбачає для заявниці юридичних наслідків. На день смерті ОСОБА_3 був розлучений та осіб на утриманні не мав, а ОСОБА_2 була співмешканкою відповідно до Акту Н-5, який не скасований і має юридичну силу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2015 року о 09 годині 20 хвилин під час лісосічних робіт на Державному підприємстві «Тетерівське лісове господарство» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_3 ( том 1 а.с.91-97).

Відповідно до копії Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 15 липня 2015 року нещасний випадок з лісорубом ОСОБА_3 визнано таким, що пов'язаний з виробництвом ( том 1 а.с. 98-103). Ці обставини встановлені судом та визнані сторонами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено факт утримання позивача ОСОБА_3 у звязку з тим, що ОСОБА_2 постійно хворіла, а також остання отримала від відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському район на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області допомогу на поховання ОСОБА_3 Крім того, позивач не зверталася до відповідача із заявами про виплату страхових виплат, тому суд зобовязав відділення фонду розглянути таку заяву і вирішити питання про можливість нарахування та виплати одноразової допомоги та інших страхових виплат.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ст. 21 п. 1 п.п."б" Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві" (далі Закон) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Статтею 33 цього Закону визначено вичерпний перелік непрацездатних осіб, які перебували на утриманні потерпілою і мають право на страхові виплати. До таких непрацездатних осіб віднесені, в тому числі жінки, які досягли 55 років, якщо вони не працюють.

У разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого (ч. 1 ст. 34 Закону).

Дані норми пов'язують відшкодування страхових виплат у разі смерті потерпілого з перебуванням особи на утриманні померлого.

У статті 41 Закону України № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» зазначено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання страхових виплат в разі смерті потерпілого.

Зокрема, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сімї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобовязаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сімї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Згідно положень ст. 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як убачається із матеріалів справи позивач, яка народилася 03 вересня 1959 року, оформила пенсію у 2014 році. Однак, на день смерті ОСОБА_3 вона не досягла пенсійного віку у розумінні положень ст. 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин встановлення факту проживання однією сім'єю її з померлим ОСОБА_3 не тягне для позивача юридичних наслідків, оскільки навіть за умови встановлення такого факту права на призначення їй одноразової соціальної допомоги у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 вона не має.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

ОСОБА_2 не надано доказів того, що вона перебувала на повному утриманні померлого ОСОБА_3 і таких доказів не встановлено судом.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському районі задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Малинському районі про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, факту знаходження на утриманні та зобов'язання вчинення певних дій.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: