У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_3, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення суми за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 16липня 2014 року № 424 «Про віднесення ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» до категорії неплатоспроможних» з 17 липня 2014 року в банку розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на строк до 17 жовтня 2014 року включно. Постановою Правління Національного банку України від 17листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ«ЄВРОГАЗБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати банк. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 з 18листопада 2014 року в банку розпочато процедуру ліквідації.

Під час проведення ліквідації встановлено, що між юридичними особами та банком були укладені кредитні договори, під час дії яких банком в особі заступника Голови Правління ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» ОСОБА_3 були укладені договори про внесення змін до кредитних договорів щодо зобов'язання кредиторів сплатити на користь банку комісію за резервування та обслуговування кредитної лінії. Проте у подальшому були укладені договори про внесення змін, згідно з якимисписано нараховану комісію у відповідному розмірі коригуючими проводками.

Загальний розмір нарахованих комісійних доходів за кредитними договорами, які було списано коригуючими проводками на підставі розпоряджень та додаткових договорів про припинення/розірвання, підписаних ОСОБА_3, становить 146 млн 275 тис. грн. При цьому частина коригуюючих проводок щодо списання комісій була здійснена після прийняття постанови Правління Національного банку України від 17червня 2014 року № 366 «Про застосування до ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» заходів впливу та призначення кураторів».

Позивач вважав, що ОСОБА_3 своїми діями завдав банку збитки у розмірі 146 млн 275 тис. грн, тому просив суд стягнути дану суму з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК», суд першої інстанції виходив із того, що угоди були підписані заступником голови Правління ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності. Згідно з п. 15.5 Статуту товариства заступники голови правління діють в межах повноважень, наданих цим статутом та головою правління банку. При цьому заступники голови правління мають право укладати договори, контракти, вчиняти інші правочини від імені банку на підставі довіреності виданої Головою правління.

Таким чином, ОСОБА_3, підписуючи договори про внесення змін до кредитних договорів, які стосувались комісій за резервування та обслуговування кредитної лінії, діяв у межах своїх повноважень та на підставі рішення колегіального органу - кредитного комітету, а позивач не довів належними та допустимими доказами того, що дії відповідача були протиправними і що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, зазначивши, що районний суд ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» було укладено кредитні договори: з товариством з обмеженою відповідальністю «Роял Хоспітеліті Груп» 24 червня 2011 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Сеторі Консаплтінг Груп» 29 червня 2011 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» 29 червня 2011 року, 11 січня 2012 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Вілік Буд» 14 липня 2011 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Сітібуд» 19 квітня 2012 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Куксинель» 7 червня 2012 року, з приватним підприємством «Радуга Буд» 4 березня 2013 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» 30 травня 2013 року, з товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомпроект» 29 липня 2013 року.

У квітні 2014 року між ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» та вищевказаними позичальниками були укладені договори про внесення змін до кредитного договору, за якими сторони погодили, що за резервування та обслуговування кредитної лінії вказані позичальники сплачують банку комісію в наступному розмірі: товариство з обмеженою відповідальністю «Сеторі КонсаплтінгГруп» - 10 млн 052 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» - 8 млн 737 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Куксинель» - 8 млн 264 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомпроект» - 5 млн 098 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Роял ХоспітелітіГруп» - 5 млн 070 тис. грн, приватне підприємство «Радуга Буд» - 5 млн 256 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Вілік Буд» - 8 млн 429 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Сітібуд» - 8 млн 694 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» - 5 млн 306 тис. грн та 5 млн 489 тис. грн.

У подальшому між вищевказаними позичальниками та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі заступника Голови Правління були укладені договори про внесення змін до кредитного договору щодо зобов'язання кредиторів сплатити на користь банку комісію за резервування та обслуговування кредитної лінії в наступному розмірі: товариство з обмеженою відповідальністю «Сеторі Консаплтінг Груп» - 2 млн 052 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» - 8 млн 520 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Куксинель» - 8 млн 210 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомпроект» - 5 млн 070 тис. грн та 6млн 020 тис.грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Роял Хоспітеліті Груп» - 8 млн 940 тис. грн та 8 млн 690 тис. грн, приватне підприємство «Радуга Буд» - 8 млн 090 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Вілік Буд» - 8 млн 370 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Сітібуд» - 8 млн 690 тис. грн, товариство з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» - 5 млн 270 тис. грн та 5млн 330 тис грн.

Між цими сторонами були укладені договори про внесення змін до кредитного договору, згідно яких попередні договори про внесення змін втратили чинність.

Згідно з розпорядженнями від 6травня 2014 року, від 17 червня 2014 року, від 3 липня 2014 року, від 4 липня 2014 року, підписаними заступником Голови Правління ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 2 серпня 2013, вказані суми комісій були списані.

Загальний розмір нарахованих комісійних доходів за кредитними договорами, які списані, становить 146 млн 275 тис. грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16 липня 2014 року № 424 «Про віднесення ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» до категорії неплатоспроможних» з 17 липня 2014 року в банку розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на строк до 17 жовтня 2014 року включно. Постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати банк. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року № 121 з 18 листопада 2014 року в банку розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи;

У п. 1.12. Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року № 368, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, істотна участь у банку або іншій юридичній особі означає, що фізична або юридична особа прямо та/або опосередковано наприклад, отримання в управління пакета акцій, набуття особою права голосу на загальних зборах акціонерів банку за дорученням акціонера (учасника) банку, який є власником істотної участі в банку тощо, самостійно чи спільно з іншими особами має незалежну від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність банку або іншої юридичної особи, зокрема має можливість впливати на визначення кредитної, інвестиційної та облікової політики, на прийняття рішень з основних напрямів діяльності банку або іншої юридичної особи через укладені угоди чи іншим шляхом.

Особа вважається такою, що здійснює значний вплив на управління банком або іншою юридичною особою, якщо така особа належить до управлінського персоналу банку чи є керівником іншої юридичної особи.

Таким чином, ОСОБА_3, який на підставі наказу від 20 травня 2008 року № ІІ-03-ОС обіймав посаду заступника Голови Правління - начальника кредитно-інвестиційного департаменту ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК», є особою, що здійснювала значний вплив на управління та відповідно особою, яка має істотну участь у банку, тобто пов'язаною з банком особою.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про банки і банківську діяльність» при виконанні своїх обов'язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних.

Проте суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, не звернули уваги на те, що ОСОБА_3 як посадова особа банку, підписавши розпорядження від 6 травня 2014 року, від 17 червня 2014 року, від 3 липня 2014 року, від 4 липня 2014 року, згідно з якими суми комісій за вищевказаними кредитними договорами були списані, не встановили чи діяв він на користь банку, чи на власний розсуд і ризик, чи позбавив банк права на отримання комісійних доходів та чи є це причиною того, що у липні 2014 року ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних, не надали цим обставинам належної правової оцінки (ст. 212 ЦПК України).

У п. 2.4. Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Національно банку України від 18 червня 2003 року № 255, визначено, що до комісій, що є невід'ємною частиною доходу (витрат) фінансового інструменту належать, зокрема, комісії, що отримані (сплачені) банком за зобов'язання з кредитування (резервування кредитної лінії) під час ініціювання або придбання кредиту.

У п. 1.7. Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк не коригує визнаний і відображений за рахунками класу 6 дохід на величину пов'язаної з ним дебіторської заборгованості за несплаченими нарахованими доходами, за якими немає імовірності щодо їх отримання. Сума такої дебіторської заборгованості визнається витратами банку шляхом формування резервів відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

Банк оцінює нараховані та не отримані процентні доходи на зменшення корисності в складі відповідного фінансового інструменту.

Банк формує резерв за дебіторською заборгованістю за іншими нарахованими та не отриманими доходами в порядку, визначеному цими Правилами.

Виходячи з аналізу зазначених положень Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, заборгованість позичальників за комісіями за резервування та обслуговування кредитних ліній, яка була визнана та відображена банком на рахунках класу 6 відповідно до умов укладених з банком кредитних договорів і не погашена у визначений термін, підлягала визнанню витратами банку, з відповідним формуванням резервів та подальшим проведенням претензійно-позовної роботи з позичальниками.

Проте суди на зазначені обставини також уваги не звернули, не з'ясували, чи в укладених між ОСОБА_3 та юридичними особами додаткових договорах, на підставі яких було списано суми заборгованості з комісій, вирішено питання щодо погашення існуючої заборгованості з комісії, оскільки припинення зобов'язань без вирішення питання погашення такої заборгованості суперечить положенням Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність.

На власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Разом із тим чинним законодавством України передбачено спеціальні положення, що мають на меті врегулювання ситуацій, в яких керівництво банку діє всупереч майновим інтересам очолюваної організації та інших вкладників такого банку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Судом установлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2014 року № 150 у ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» з 18 грудня 2014 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію.

У п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули,не встановилифактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не з'ясували, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому суди не звернули уваги на предмет позову і виходили з того, що дії відповідача є правомірними, але не врахували, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 179 ЦПК України).

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик