Справа № 309/3989/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 27 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди; за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, виконкому Хустської міської ради про зобовязання знести самовільно побудовану споруду, скасування рішень виконкому Хустської міської ради, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_2, ОСОБА_3 проживають у чотириквартирному будинку № 2 по вул. Вокзальній у м. Хусті Закарпатської області, зокрема, вона у квартирі № 3, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у квартирі № 4. Між нею та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 склались неприязні стосунки, які викликані тим, що відповідачі у порушення норм та правил добросусідських відносин створюють їй перешкоди у користуванні належним їй на праві власності майном.

Вказувала на те, що згідно з рішенням XXXI сесії І скликання Хустської міської ради Закарпатської області від 25 жовтня 2001 року № 613 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,015 га для влаштування окремої під'їзної дороги до його будинку АДРЕСА_1. Відповідачі самовільно захопили частину земельної ділянки розміром 0,0037 га, яка їм не відводилась. Ці порушення виявлено комісією Хустської міської ради Закарпатської області та викладено в листі від 19 серпня 2011 року.

Комісією Хустської міської ради за заявою ОСОБА_2 17 вересня 2012 року складено відповідний акт, згідно з яким частина земельної ділянки розміром

0,0387 га та 0,0052 га за матеріалами розроблених ліцензійною організацією ТОВ «Моя земля» є непридатні для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, так як через цю частину земельної ділянки проходить водопровід, каналізаційний відвід та газопровід.

Зазначала, що вона побудувала господарську споруду сарай на земельній ділянці, що належить їй на праві приватної власності згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 30 листопада 1994 року. Однак

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали створювати їй перешкоди у проведенні цих будівельних робіт і вона звернулася до Хустської міської ради Закарпатської області із заявою про вжиття відповідних заходів щодо них. Згідно з актом комісії Хустської міської ради Закарпатської області від 16 травня 2014 року встановлено, що комісія не бачить підстав для перешкоджання ОСОБА_1 у проведенні штукатурних робіт власної господарської споруди. Комісією рекомендовано ОСОБА_3 дати згоду на проведення будівельних робіт. Однак відповідачі і надалі перешкоджають та не дозволяють проводити вказані роботи, при цьому порушують її законні права щодо вільного та безперешкодного користування її власністю.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено та зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у проведенні штукатурних робіт господарської будівлі на власній земельній ділянці біля будинку № 2 по вул. Вокзальній у м. Хусті Закарпатської області.

Внаслідок дій відповідачів їй завдано майнову шкоду у розмірі 10 500 грн і 10 тис. грн моральної шкоди.

З урахуванням зазначеного та заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 31 992 грн 72 коп. майнової шкоди та 3 500 грн моральної шкоди.

У вересні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобовязання знести самовільно пробудовану споруду, скасування рішень виконкому Хустської міської ради Закарпатської області. Посилались на те, що у сторін склались неприязні стосунки, неодноразово вони передавали спори на вирішення суду та правоохоронних органів. 30 листопада 1994 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. ОСОБА_2, ОСОБА_3 свою присадибну земельну ділянку приватизувати не можуть через постійні перешкоди ОСОБА_1 у цьому.

Згідно з рішенням сесії Хустської міської ради Закарпатської області від 25 жовтня 2001 року № 613 ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 0,015 га для влаштування окремої під'їзної дороги до домоволодіння за рахунок земельної ділянки ВУВКГ. Для влаштування цієї під'їзної дороги його сімєю затрачено великі кошти та власні сили.

У 2011 році ОСОБА_1 розпочала прямо перед облаштованою позивачами дорогою, на межі своєї земельної ділянки, самочинне будівництво невідомої споруди. Після звернень до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на відповідачку було накладено штраф за самочинне будівництво та винесено припис про усунення допущених порушень.

Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області від 1 лютого 2012 року № 51 ОСОБА_1 надано дозвіл на продовження самовільно розпочатого будівництва господарської споруди кролятника на власній земельній ділянці по вул. Вокзальній, 2/3 у м. Хусті Закарпатської області. Проте збудована відповідачкою будівля не схожа на кролятник ні технічно, ні функціонально.

У 2012 році головним архітектором міста на підставі вказаного рішення виконавчого комітету було погоджено будівельний паспорт на господарську будівлю, а не на кролятник, як вказано у рішенні органу місцевого самоврядування. Будівельний паспорт видавався вже на частково збудовану будівлю, по якій видно, що це є невеличкий житловий будиночок із гаражем на першому поверсі, не схожим на господарську будівлю.

Після ознайомлення з будівельним паспортом позивачам стало відомо, що відповідачка порушила правила і норми будівництва.

Відповідно до будівельного паспорта будівля має прямокутну форму розмірами 3,60 м х 7 м, не має перешкоджати облаштованому позивачами заїзду. Фактично ж будівля трапецевидної форми розмірами 5,6 м х 8,5 м, що є відхиленням від проекту будівництва та перекрила позивачам доступ до заїзду, будівництво здійснено нею впритул до двору загального користування перед вікнами квартири позивачів без врахування інтересів та без погодження інших співвласників багатоквартирного будинку.

Отже, будівля, збудована ОСОБА_1, є самочинним будівництвом.

Такими самочинними діями позивачка створила їм перешкоди у користуванні їх земельною ділянкою, оскільки будівництво, розпочате відповідачкою на межі їх земельних ділянок, без їх погодження, перегородило їм доступ до заїзду. Самовільними діями щодо відхилення від будівельного паспорта відповідачка створила позивачам перешкоди, оскільки у будівельному паспорті їх заїзд залишається вільним, а насправді він перекритий самовільною будовою.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили зобовязати ОСОБА_1 знести самовільно збудовану споруду, а також скасувати рішення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області від 29 грудня 2010 року № 70 та від 1 лютого 2012 року № 51.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 обєднані в одне провадження. За ухвалою суду за згодою сторін виконком Хустської міської ради Закарпатської області визнано відповідачем у справі.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року рішення районного суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 змінено. Зобовязано ОСОБА_1 знести самовільно споруджену споруду. Скасовано рішення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області від 29 грудня 2010 року № 70 та від 1 лютого 2012 року № 51. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином предметом даного апеляційного оскарження є апеляційна скарга ОСОБА_1 та апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у справі за її позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в справі нове рішення, яким його вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, представника сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частино. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що сторони проживають у чотириквартирному будинку № 2 по вул. Вокзальній у м. Хусті Закарпатської області. ОСОБА_1 у квартирі № 3, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у квартирі № 4. Між ними склалися неприязні стосунки, породжені спорами щодо землекористування.

30 листопада 1994 року на підставі рішення 17-ї сесії 21-го скликання Хустської міської ради Закарпатської області народних депутатів від 27 травня 1994 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1777 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: вул. Вокзальна, 2 у м. Хусті Закарпатської області.

Рішенням 31-ої сесії 1-го скликання сесії Хустської міської ради Закарпатської області від 25 жовтня 2001 року № 613 ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 0,015 га для влаштування окремої під'їзної дороги до домоволодіння по вул. Вокзальній № 2/4 за рахунок земельної ділянки ВУВКГ.

Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області від 29 грудня 2010 року № 70 надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку містобудівного обґрунтування розміщення обєкта будівництва господарської споруди кролятника на власній земельній ділянці по вул. Вокзальній, 2/3 у м. Хусті Закарпатської області.

28 лютого 2011 року комунальним проектним підприємством «Архітектура» виготовлено містобудівне обґрунтування розташування обєкту господарської споруди (сараю для свійських тварин та птахів) по вул. Вокзальній, 2/3 у м. Хусті Закарпатської області.

У 2011 році ОСОБА_1 розпочала будівництво господарської споруди на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності, за адресою: вул. Вокзальна, 2/3 у м. Хусті Закарпатської області.

Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради від 1 лютого 2012 року № 51 ОСОБА_1 надано дозвіл на продовження самовільно розпочатого будівництва господарської споруди кролятника на власній земельній ділянці по вул. Вокзальній, 2/3 у м. Хусті Закарпатської області.

15 лютого 2012 року ОСОБА_1 отримала будівельний паспорт на індивідуальну господарську споруду по вул. Вокзальній, 2/3 у м. Хусті Закарпатської області.

Відповідно до припису інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 3 вересня 2012 року № 550, ОСОБА_1 зобовязано внести зміни в проектну документацію та привести у відповідність обєкт, що будується, до затвердженого проекту у строк 3 місяці.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено та зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у проведенні штукатурних робіт господарської будівлі, на власній земельній ділянці біля будинку № 2 по вул. Вокзальній у м. Хусті Закарпатської області.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 9 грудня 2014 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року скасовано, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом даної статті підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків встановлених ч.2цієї статті.

Обґрунтовуючи заявлений позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 створюють їй перешкоди у проведенні будівельних і оздоблювальних робіт побудованої нею на власній земельній ділянці господарської споруди і рішенням Хустського районного суду від 13 серпня 2014 року відповідачів зобовязано усунути вказані перешкоди.

Однак, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 9 грудня 2014 року дане рішення скасовано, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено. Інших доказів, які б підтверджували, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 вчиняють неправомірні дії внаслідок яких позивачу ОСОБА_1 причинено матеріальну шкоду у розмірі 31 992,72 грн. та 3 500грн. моральної шкоди, матеріали справи не містять і судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної і моральної шкоди, та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують і не заслуговують на увагу.

Згідно зі ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, спороди, що впливає на їх міцність і безпечність. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи не значним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Як роз'яснено у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 України та ст. 391 ЦК України.

Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Матеріалами справи доведено, що споруда щодо якої заявлено вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 про знесення, побудована відповідачем ОСОБА_1 на належній їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 30.11.1994 року земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства .

Рішенням Хустської міської ради від 29.12.2010 року № 70 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво господарської споруди кролятника на власній земельній ділянці та зобовязано розробити містобудівельне обґрунтування розміщення обєкта відповідно діючого на той час Закону України №1699- ІІІ «Про планування і забудову територій» та Постанови КМУ від 20.05.2009р. №489 «Про затвердження Порядку надання вихідних даних для проектування обєктів містобудування».

28.02.2011року ОСОБА_1 отримала містобудівне обґрунтування, яке погоджене всіма відповідними контролюючими службами (а.с.64-79).

14.02.2012 року ОСОБА_1 отримала погоджений відповідними інспекціями будівельний паспорт №2/2012, а 27.08.2012 року зареєструвала в інспекції ДАБК у Закарпатській області повідомлення про початок будівельних робіт (а.с.155-159).

Відповідно до припису інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 3 вересня 2012 року № 550, ОСОБА_1 зобовязано внести зміни в проектну документацію та привести у відповідність обєкт, що будується, до затвердженого проекту у строк 3 місяці.

На виконання даного припису ОСОБА_1 внесла зміни в будівельний паспорт №2/2012 від 14.02.2012року, що вбачається з відповідного будівельного паспорту від 19.02.2015 (а.с.148-149).

Таким чином вище наведеними матеріалами справи повністю спростовано посилання позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, що побудована ОСОБА_1 споруда є самочинним будівництвом.

Позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не подано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що оспорювані рішення виконкому Хустської міської ради, а також споруджена ОСОБА_1 споруда є незаконними, порушують їх законні права та інтереси.

Крім того, позивачами в обґрунтування заявленого ними позову до матеріалів справи не додано належних правовстановлюючих документів, які б свідчили, що вони є користувачами земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1, де побудована споруда, що є предметом спору, а також не подано жодних доказів, що дана споруда створює їм перешкоди у користуванні майном.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявленого ОСОБА_2, ОСОБА_3 позову та правильно відмовив у його задоволенні.

Таким чином судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційних скарг і залишення рішення без змін.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: