Справа № 364/161/17 Головуючий у І інстанції Ткаченко О. В.
Провадження № 22-ц/780/2657/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 03.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позову вказувала, що вона з ОСОБА_5 перебувала у шлюбі, від якого сторони мають дочку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між сторонами було розірвано та з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки.

Позивач зазначила, що дочка навчається на платній основі, вартість навчання становить 22 200 грн., нею за 2015-2016 роки була проведена оплата 7400 грн., які вона просила стягнути з відповідача.

Також, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дочки на проїзд, оскільки відповідно до довідки № 134 від 19.12.2016 року, ОСОБА_7 не зареєстрована та не проживає у студентському гуртожитку за місцем навчання (а.с.8), тож дочка щодня має їздити з смт. Володарка до м. Біла Церква на навчання, тому просила стягнути 1500 грн. додаткових витрат на проїзд, та надала довідку, яка видана ТОВ «ФК ЛТД», що вартість проїзду по маршруту Володарка-Біла Церква в одну сторону і зворотному напрямку складає 44 гривні (а.с.9).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7400 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просив рішення суду в частиині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, неналежну оцінку судом доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі, який рішенням Володарського районного суду Київської області від 11 лютого 2014 року було розірвано (а.с.3-4).

Від шлюбу сторони мають дочку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 04 липня 2014 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_8 (а.с.5-6).

Дочка проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні (а.с.14).

Відповідно до договору про підготовку спеціаліста Технолого-економічного коледжу Білоцерківського національного аграрного університету від 01.09.2014 року, вартість навчання за весь період навчання ОСОБА_7, становить 22200 грн. (а.с.12).

Згідно довідки № 517/1 від 14.11.2016 року, ОСОБА_7 є студентом 3-го курсу денного відділення (а.с.9).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вказував, що відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Проте судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з абз. 1 п.17 пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодично або постійно.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи, а саме із додатків до апеляційної скарги, вбачається що спір про стягнення додаткових витрат на навчання ОСОБА_7 в Технолого економічному коледжі Білоцерківського національного аграрного університету раніше розглядався судом і рішенням Володарського районного суду Київської області від 29 січня 2016 року позов ОСОБА_6 про стягнення коштів на додаткові витрати на дитину задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на навчання дитини у розмірі 11 138,00 грн.(оплата за навчання). Дане рішення набрало законної сили і виконується в порядку примусового виконання.

Дані обставини визнаються обома сторонами, а тому в силу вимог ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що вартість навчання доньки сторін відповідно до наданої позивачкою копії договору №147-іг від 01 вересня 2014 року за весь період навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року складає 22 200 грн. (а.с.12).

Отже, враховуючи, що рішенням суду від 29 січня 2016 року на користь позивачки було стягнуто додаткові витрати за навчання (які були сплачені позивачкою) в розмірі 11 138 грн., що фактично складає половину вартості усього навчання (22 200 грн.), і відшкодовуються відповідачем в порядку виконання рішення суду, в силу вимог ст. 180 Ск України, яка передбачає рівну міру обов»язку батьків в утриманні дитини, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги щодо стягнення ще 7400 грн., сплачених позивачкою за навчання є необгрунтованими та безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки вказане питання (в розмірі передбаченому чинним законодавством) вже було вирішено рішенням від 29 січня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України, про відмову у позові, оскільки даний позов було пред»явлено позивачем з інших підстав, а тому вимоги п.2 ч.1 ст. 205 та ст. 310 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Ю.О.Матвієнко

ОСОБА_2