Справа № 161/4867/17
Провадження № 2/161/2099/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

24 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначає, що 08 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №1262.

Від шлюбу мають малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалося, в них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди у сімейному житті та побуті. Зазначає, що збереження сімї неможливе.

З наведених підстав просить суд розірвати шлюб, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишити проживати з нею.

Сторони у судове засідання не зявилися, однак у письмових заявах просили суд позов задовольнити, а справу слухати за їх відсутності.

З огляду на неявку сторін у судове засідання у відповідності до правил статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №1262 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружини, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими.

Статтею 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення сторонами щодо збереження сімї, з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу є підставними та підлягають до задоволення.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до шостого принципу Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю.

Враховуючи той факт, що відповідач не заявив жодних заперечень щодо проживання сина разом з матірю, суд дійшов висновку, що неповнолітнього сина ОСОБА_4 необхідно залишити проживати з позивачкою.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись статтею 215 ЦПК України, статтями 112, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Гуда) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований 07 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що зроблений актовий запис №1262.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишити проживати разом з ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6