Справа № 743/749/17
Провадження №2/743/286/17
26 червня 2017 року смт. Ріпки
Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі :
головуючої - судді Павленко О.В., при секретарі Воєдило О.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про надання дозволу її неповнолітній доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 з 15.06.2017 року по 30.09.2017 року до Єгипту, Туреччини та Німеччини, зокрема країн Шенгенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку та дозволити їй або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_3, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4 за межі України Єгипту, Туреччини та Німеччини, зокрема країн Шенгенської угоди.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період шлюбу між сторонами у них народилася донька - ОСОБА_4, у свідоцтві про народження якої батьком зазначено відповідача.
Після розірвання шлюбу донька проживає і перебуває на утриманні позивача.
З часу припинення сімейних відносин, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.
Позивач має бажання та можливість організовувати тимчасові виїзди дитини за межі України Єгипту, Туреччини та Німеччини, зокрема країн Шенгенської угоди, з метою оздоровлення та відпочинку дитини, зокрема з 15.06.2017 року по 30.09.2017 року, однак відповідач, всупереч інтересам дитини, відмовляє в наданні офіційної згоди на її виїзд за межі України.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України.
Представник Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради, в судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Наявних у справі матеріалів про права та обов'язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує.
Заслухавши пояснення з"явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу між сторонами у них народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якої батьком зазначено відповідача.
Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона має бажання та можливість організовувати тимчасові виїзди доньки за межі України Єгипту, Туреччини та Німеччини, зокрема країн Шенгенської угоди, з метою оздоровлення та відпочинку дитини, зокрема з 15.06.2017 року по 30.09.2017 року.
На думку позивача, виїзд доньки за кордон, буде мати позитивний вплив на її фізичний та духовний розвиток.
В той же час, відсутність офіційної згоди батька на виїзд доньки, суперечить правам та законним інтересам неповнолітньої.
З пояснень позивача вбачається, що спору про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 в Україні, не існує, а питання про неналежне виконання матір'ю своїх обов'язків, перед компетентними органами не піднімалось.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України, обумовлена виключно неприязними відносинами, які виникли між ним та позивачем.
Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.
У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
У відповідності до п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.95 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.
У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд дітей за межі України, без згоди і супроводу батька, є обґрунтованими.
В той же час, вимога про допущення до негайного виконання рішення суду, не ґрунтується на законі, оскільки ст.367 ЦПК України, допущення до негайного виконання судових рішень за результатами розгляду справ даної категорії, не передбачається.
Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені по справі судові витрати.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 57, 123, 209, 212, 215, 218, ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_3 з дня набрання рішенням чинності по 30 вересня 2017 року до Єгипту, Туреччини та Німеччини, зокрема країн Шенгенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку.
Дозволити ОСОБА_5 або її офіційному представникові, без згоди батька - ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Єгипту, Туреччини та Німеччини, зокрема країн Шенгенської угоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1) 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат сплачених при зверненні до суду.
Заочне рішення може бути переглянуто Ріпкинським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його отримання до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2017 року.

Головуюча О.В. Павленко