Справа № 466/845/11 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/250/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про тлумачення змісту договорів та визнання договорів недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 квітня 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив відповідач за первісним позовом ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим. Зазначає, що внаслідок відмови у задоволенні клопотання про призначення у справі техніко-криміналістичної експертизи він був позбавлений процесуальної можливості довести ту обставину, що підпис, що проставлений у правочині не належить йому, оскільки вчинений іншою особою. Крім цього, вважає, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази того, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником АКІБ «УкрСибБанк». Зазначає, що представниками банку не надано суду копії Додатку №1 до акту приймання-передачі від 19.12.2011 року, а тому неможливо встановити чи відбулася передача від АКІБ «УкрСибБанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договором поруки № 2209974 від 31.07.2008 року.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову повністю. Визнати недійсним договір №0 від 31.07.2008 року про надання споживчого кредиту, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСибБанк».

Сторони по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Відповідно до статті 305 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення).

Відповідно до п.1.1 договору банк зобов»язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47 650, 00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.2.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобов»язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 27 липня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (достроково) відповідно до умов цього договору.

31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №220974 згідно якого поручитель зобов»яується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 всіх його зобов»язань згідно Кредитного договору від 31 липня 2008 року № 0. У п.1.2 Договору поруки зазначено від імені поручителя ОСОБА_3, що їй добре відомі всі умови Кредитного договору від 31.07.2008 року № 0.

Згідно приписів ст.213 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з»ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика, відносини між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

За змістом ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди із всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча би однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції із врахуванням пояснень сторін по справі прийшов до правильного висновку про відмову у позові, оскільки при укладенні Кредитного договору 31 липня 2008 року були дотримані всі вимоги чинного законодавства, а саме:

- договір укладений у простій письмовій формі;

- дотримані всі суттєві умови договору ( предмет, сторони, строки, час, сума зобов»язання);

- була воля і волевиявлення сторін на укладення договору, про що свідчить той факт, що до отримання та з метою отримання кредитних коштів позичальником та поручителем до банку були надані всі необхідні установчі документи та документи, що підтверджували фінансовий стан позивача, як потенційного позичальника. Також до банку позичальником було надано заяву на отримання кредиту.

- ПАТ «УкрСибБанк» виконав всі зобов»язання та видав позичальнику ОСОБА_2 кредит, що підтверджується заявою про видачу готівки №69 від 31.07.2008 року на суму 230 869,02 грн.

- договір підписаний сторонами, на ньому проставлені мокрі печатки;

- договір породив правові наслідки.

Підтвердженням дійсності укладеного кредитного договору та погодження з його умовами ОСОБА_2 є факт користування кредитними коштами з 31 липня 2008 року та здійснення сплати необхідних платежів на погашення заборгованості по такому договору, що свідчить про визнання своїми власними діями укладеного договору та прийняття на себе усіх його правових наслідків.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Оспорюваний Кредитний договір від 31 липня 2008 року не суперечить нормам ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особи, які його вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у письмовій формі, визначеній законом.

В судовому засіданні 19 листопада 2015 року позивач ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно в останніх числах липня 2008 року уклав з АКІБ «УкрСибБанк» договір про надання споживчого кредиту № 0 та отримав у цьому банку гроші кошти в сумі біля 49 000 доларів США під 13,5 відсотків річних.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині заборони банку надавати кредит в іноземній валюті та з цих причин договір є недійсним.

Грошовою одиницею в Україні є гривня.

Однак, згідно ч.2 ст.192 ЦК встановлено, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадку та в порядку встановлених законодавством.

Частина 3 ст.533 ЦК дозволяє можливість використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законодавством.

Випадки, порядок та умови здійснення банками операцій в іноземній валюті врегульовано Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про національний банк України» та Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» відповідно до яких банки здійснюють свою діяльність з коштами від свого імені, на власних умовах та на власний ризик на підставі виданих НБУ ліцензій.

28.10.1991 року НБУ видано АКІБ «УкрСибБанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик,та надано письмовий дозвіл № 75-2 від 24.12.2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями.

За вище названих обставин, відсутні правові підстави для визнання Кредитного договору № 0 від 31.07.2008 року недійсним, тому що видача ПАТ «УкрСибБанк» кредиту в іноземній валюті ОСОБА_2, а також отримання відсотків в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу (генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій) є правомірним та повністю відповідає чинному законодавству України.

Умовами договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), який був укладений сторонами, передбачено, що позичальник зобов»язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 575,00 доларів США в день сплати ануїтентних платежів.

Виходячи із змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Пунктом 7.3 Кредитного договору зазначено, що позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами даного Договору, підтверджує свої права та обов»язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови договору, та що всі умови даного договору його цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, доводи позивача про його непоінформованість про умови кредитного договору, спростовуються текстом самого договору про надання споживчого кредиту, підписаного та отриманого позивачем.

Із матеріалів справи встановлено, що 08 грудня 2011 року між АТ «УкрСибБанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, що посвідчений нотаріально та внесено у реєстр за №2949, 2950 Київського МНО приватним нотаріусом ОСОБА_5 в тому числі за зобов»язаннями ОСОБА_2, яке виникло на підставі спірного Кредитного договору.

Відповідно до п.1 ч.21 ст.512 ЦК України, Кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.513 ЦК правочин щодо заміни кредитора у зобов»язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов»язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Відповідно до ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.516 ч.1 ЦК заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов»язанні не звільняє боржника від сплати платежів на погашення кредиту новому кредитору.

Доказом визнання позивачем ОСОБА_2 нового кредитора АТ «Дельта Банк» є заява від 07 березня 2012 року про реструктуризацію заборгованості за оспорюваним договором.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині, що договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 31 липня 2008 року ним не укладався та наявний у ньому підпис від його імені не належить йому, оскільки він фактично користувався кредитними коштами, певний час здійснював платежі по погашенню заборгованості, що свідчить про визнання власними діями укладеного договору, а також те, що він власноручно написав заяву від 07 березня 2012 року про реструктуризацію заборгованості за оспорюваним договором.

Клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, як вбачається із відношення позивача до справи, суд розцінює як бажання затягнути судовий процес на ще довший час з надією у якийсь спосіб уникнути від виконання зобов»язання.

Відповідно до ст.308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія не вбачає підстав для скасування законного, обґрунтованого, справедливого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_6