Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 25. 12.1995р. померла його мати ОСОБА_3. 10.07.2001р. помер його батько ОСОБА_4. Батьки позивача проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, який разом побудували за час спільного проживання. Однією сімєю без реєстрації шлюбу батьки жили з 1948р. Після їхньої смерті залишилось спадкове майно, спадкові права на яке на даний час позивач не може оформити без звернення до суду. Оскільки його батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі, в свідоцтві про народження відомості про батька були відсутні, заповнена лише графа відомостей про матір. Тому згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 18.08.2014р. було встановлено факт, що померлий 10.07.2001р. ОСОБА_4 являвся батьком позивача. На підставі цього рішення 30.04.2015р. позивач повторно отримав свідоцтво про народження, в якому батьком вже був зазначений ОСОБА_4. Однак відповідач по цій справі ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку вказане вище рішення суду про встановлення факту батьківства, і рішення 27.07.2015р. було скасовано. Тому наразі у позивача виникла необхідність у повторному зверненні до суду. Таким чином позивач просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_4, який помер 10.07.2001 року відносно сина ОСОБА_3 - ОСОБА_1, 20 вересня 1952 р. н.; зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київській області внести зміни в актовий запис № 39 від 13 жовтня 1952 року про народження ОСОБА_1, який народився 20 вересня 1952 року в с.Яблунівка Білоцерківського району Київської області, складений виконавчим комітетом Острійківської сільської ради Білоцерківського району, Київської області, а саме: в графі «батько» зазначити - ОСОБА_4, видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_1; Встановити факт прийняття ОСОБА_1, спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 25.12.1995р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району; встановити факт прийняття ОСОБА_1, спадщини після смерті батька, ОСОБА_4, який помер 10.07.2001р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний пай, видане 10.10.2006р. на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4; визнати недійсним Державний акт про право власності на земельний пай, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 37 по вул. Лісовій в с. Яблунівка Білоцерківського району по праву на спадщину після смерті ОСОБА_3; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку № 37 по вул. Лісовій в с. Яблунівка Білоцерківського району по праву на спадщину після смерті ОСОБА_4; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: земельну ділянку, площею 0,52 га, розташовану в с. Яблунівка, вул. Лісова, 37, цільове призначення - обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на землю ІІ-КВ № 046366, виданого 29.05.1997р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 56. В звязку з тим, що в ході підготовки до слухання цивільного позову, предявленого позивачем до ОСОБА_2, зясувалось, що відповідач помер 27.12.2015р., на підставі даних спадкової справи після його смерті було проведено заміну відповідача. На даний час відповідачем по справі є дружина померлого - ОСОБА_5. Таким чином в судовому засіданні від 06.09.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив суд: встановити факт батьківства ОСОБА_4, котрий помер 10.07.2001р., відносно сина ОСОБА_3 - ОСОБА_1, 20 вересня 195 2р. народження; зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київській області внести зміни в актовий запис № 39 від 13 жовтня 1952 року про народження ОСОБА_1, який народився 20 вересня 1952 року в с.Яблунівка Білоцерківського району Київської області, складений виконавчим комітетом Острійківської сільської ради Білоцерківського району, Київської області, а саме: в графі «батько» зазначити - ОСОБА_4, видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_1; встановити факт прийняття позивачем, ОСОБА_1, спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 25.12.1995р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району; встановити факт прийняття ОСОБА_1, спадщини після смерті батька, ОСОБА_4, який помер 10.07.2001р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району; визнати частково недійсним видане на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім.Щорса Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії PH № 373578, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією 2006р. та зареєстрованого 08.07.2006р. в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай); визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5239 га, кадастровий № :02:006:0020, серії ЯИ № 669866, виданий управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі 20.08.2010р., зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05, виданий на імя ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1, право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім.Щорса Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії PH № 373578, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією 2006р. та зареєстрованого 08.07.2006р. в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай); визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,5239га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 669866, кадастровий №:02:006:0020, видане 30.06.2016р. і зареєстроване у реєстрі за № 3-1873 на імя ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_2, який помер 27.12.2015р.; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку № 37 по вул.Лісовій в с.Яблунівка Білоцерківського району по праву на спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла 25.12.1995р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку № 37 по вул.Лісовій в с.Яблунівка Білоцерківського району по праву на спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер 10.07.2001р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 3/4 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: земельну ділянку, площею 0,52 га, розташовану в с.Яблунівка, вул.Лісова, 37, цільове призначення - обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на землю ІІ-КВ № 046366, виданого 29.05.1997р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 56.

У відкритому судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_7 уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час, місце та день слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, направила до суду заяву в якій заперечувала проти задоволення позову та просила суд слухати справу за її відсутності. Заперечення обґрунтувала таким чином: відповідач ОСОБА_2 помер 27 грудня 2015 р. Це підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 357668, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. ОСОБА_2 був її чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК № 263 810,виданим Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області.

13 червня 2016 р. відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого чоловіка. Вказане свідоцтво оформлено державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 3-1873, спадкова справа № 207/2016. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 2,5239 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Яблунівської сільської ради кадастровий номер :02:006:0020.

Як правонаступник померлого ОСОБА_2, ОСОБА_5 заперечує проти позову, не визнає його в повному обсязі з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи вказані факти, згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25.12.1995р. в с. Яблунівка Білоцерківського району померла ОСОБА_3, яка була матірю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть останньої серії І БК №. 373912.

10.07.2001р. в с. Яблунівка Білоцерківського району помер ОСОБА_4, якого позивач вважає своїм батьком, що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-БК 316915.

Судом встановлено, що батьки позивача проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1948р., що підтверджується витягами з по-господарських книг Яблунівської сільської ради за адресою: вул. Лісова, 37, с. Яблунівка, зокрема за 1986-1990р.р. та за 1991-1993 р.р., де зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були подружжям.

В свідоцтві про народження Позивача відомості про батька відсутні, заповнена лише графа відомостей про матір, що підтверджується копією даного свідоцтва серії ЯГ № 107969 від 13.10.1952 року. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 18.08.2014р. було встановлено факт, що померлий 10.07.2001р. ОСОБА_4 являвся батьком позивача. На підставі цього рішення 30.04.2015р. позивач повторно отримав свідоцтво про народження, в якому його батьком вже був зазначений ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва серія І-ОК № 295095 від 30.04.2015 року.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_13 оскаржив в апеляційному порядку вказане вище рішення суду про встановлення факту батьківства, і рішення 27.07.2015р. було скасовано із-за допущених процесуальних порушень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 склав заповіт 09.11.1980р., яким все своє майно він заповідав своїй дружині ОСОБА_3, що підтверджується копією даного заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Яблунівської сільської ради.

Судом встановлено, що в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок № 37 по вул. Лісовій в с.Яблунівка від 25.10.1988р. було вказано, що будинок належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4. Таким чином вищевказаний будинок належав ОСОБА_4 та москаленко К.К. в рівних частках - по 1/2 кожному.

Після смерті батьків позивач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців не звертався, оскільки вважав, що він, автоматично прийняв спадщину після їхньої смерті .

Судом встановлено, що для оформлення всіх необхідних документів на спадкове майно Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 10.12.2014 року, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від мотивовану тим, що вже існує заведена спадкова справа та видані свідоцтва іншому спадкоємцю на частину спадкового майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Свідок ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 суду пояснив, що він і позивач сусіди з дитинства, разом ходили до школи. На його думку ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1, оскільки завжди ставився до нього як до сина і називав «мій Гриша». ОСОБА_3 і ОСОБА_4 доглядав саме ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_4 дізнався від ОСОБА_1, що у покійного був ще один син від першого шлюбу, але він його жодного разу не бачив, оскільки до батьків той ніколи не приходив.

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, суду пояснив, що він і позивач сусіди з дитинства. За його словами ОСОБА_4 почав жити з ОСОБА_3 в якої було двоє дітей. Спочатку вони жили в одному будинку по вул. Ставовій, а потім побудували інший і переїхали жити туди. Згодом народився ОСОБА_1. ОСОБА_4 називав ОСОБА_1 «батьком», а ОСОБА_1 називав його «сином». ОСОБА_14 завжди був коло батьків. Доглядав матір, а після її смерті доглядав і батька. Поховав батьків також ОСОБА_1. Про інших дітей ОСОБА_4 відомо не було.

Свідок ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, суду пояснив ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1. ОСОБА_11 був сусідом з позивачем. ОСОБА_4 розійшовся з першою дружиною від якої у нього був син ОСОБА_15, але вони не спілкувались. Потім ОСОБА_4 почав жити з ОСОБА_3 і жив з нею до самої її смерті. Від спільного життя у них народився син ОСОБА_14. ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1 і ставився до нього як до сина. ОСОБА_14 завжди жив коло батьків, лише міг ненадовго поїхати до міста за необхідністю. Після смерті ОСОБА_16 доглядав батька. Свідок був на похороні ОСОБА_4, але ОСОБА_9 туди не приходив.

Свідок ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, суду пояснив що він памятає родину ОСОБА_1 ще з 1962 року. Родина була дружня, вела спільне господарство. ОСОБА_14 називав ОСОБА_4 «батьком», а той в свою чергу називав його «мій Гриша». ОСОБА_14 часто підміняв батька на роботі, допомагав йому у всьому. Коли свідку було 20 років він дізнався, що у ОСОБА_4 є ще один син, але він ніколи не приходив до батька і не спілкувався з ним.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку.

У відповідності до п. 2.3, 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року № 6/5 та офіційного листа МЮУ № 19-32/319 від 21.02.2005 року щодо переліку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких, вирішується в судовому порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, дослідивши матеріали спадкових справ заведених щодо майна померлого ОСОБА_4 та померлої ОСОБА_3 суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

В матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Такими доказами є відповідні свідоцтва про народження, довідки, свідоцтва про смерть та покази свідків.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із змісту ст. 256 ЦПК України вбачається, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Відповідно абзацу п.27 постанови Пленуму ВС України за №7, відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно п.7 постанови Пленуму ВС України за №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Нормами ст.321 ЦК України та ст.. 328 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже враховуючи вищезазначене, а саме, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2 порушено права іншого спадкоємця, позивача по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом підлягають задоволенню.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Крім того, статтею 535 ЦК УРСР 1963 року встановлено право на обов'язкову частку спадщини, відповідно до якого непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 на підставі ст. 535 ЦК УРСР 1963 року стали: його сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Той факт, що ОСОБА_1 був сином ОСОБА_4 підтверджується показами свідків.

Згідно з положеннями ст.ст. 548,549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Після смерті батька ОСОБА_1 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме після смерті батька залишився постійно проживати в будинку, в якому проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, а отже є таким, що прийняв спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР: Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 отримав лише ОСОБА_2, як спадкоємець за законом.

Згідно статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Виходячи із положень ст. ст. 548,549 ЦК УРСР 1963 року Позивач має право на спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 10.07.2001 року, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме після смерті свого батька залишився постійно проживати в будинку, в якому проживав разом із ним.

Згідно пунктів 123, 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мін'юсту УРСР від 31.10.1975 № 45/5, яка була чинною на момент відкриття спадщини в 1998 році, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

З урахуванням вказаних положень законодавства, які діяли на момент відкриття спадщини, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 мав з'ясувати повні відомості щодо кола спадкоємців останнього, в тому числі тих, які проживали на момент смерті із спадкодавцем та вважаються такими, що прийняли спадщину.

Проте при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину серії ВЕА №724768 від 10.10.2006 року, державним нотаріусом безпідставно не було встановлено повного кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та не враховано спадкових прав ОСОБА_1, та відповідно спадкових прав Позивача, який мешкаючи разом із спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину, а відтак за відсутності нотаріально посвідченої відмови від спадщини має право на спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 10.07.2001 року.

З урахуванням цього частка відповідача в спадковому майні після смерті ОСОБА_4 була завищена, чим порушено спадкові права Позивача.

Отже, видавши 10.10.2006 року свідоцтва про право на лише на одного сина спадкодавця, нотаріус порушив вимоги статті 529 ЦК УРСР 1963 року,ст.535 ЦК УРСУ 1963 року та спадкові права Позивача, який відповідно дост.549 ЦК УРСР1963 року вважається таким, що прийняв спадщину у встановлений законом строк та має право на відповідну частку.

З урахуванням цього свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВЕА №724768 після смерті ОСОБА_4, видане державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_17, зареєстроване в реєстрі за №2-1811 від 10.10.2006 року, на ім'я ОСОБА_2 є таким, що порушує спадкові права Позивача, а тому підлягає визнанню недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Стаття 88 ЦПК України встановлює, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, то вони підлягають судовому захисту.

Таким чином, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1268, 1296 ЦК України, ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, ст.524, 527, 529, 535, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, пунктами 123, 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4, котрий помер 10.07.2001 року, був батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Зобовязати відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київській області внести зміни в актовий запис № 39 від 13 жовтня 1952 року про народження ОСОБА_1, який народився 20 вересня 1952 року в с.Яблунівка Білоцерківського району Київської області, складений виконавчим комітетом Острійківської сільської ради Білоцерківського району, Київської області, а саме: в графі «батько» зазначити - ОСОБА_4, видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_1.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, яка померла 25.12.1995р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, який помер 10.07.2001р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району.

Визнати частково недійсним видане на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім.Щорса Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії PH № 373578, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією 2006р. та зареєстрованого 08.07.2006р. в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай).

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5239 га, кадастровий № :02:006:0020, серії ЯИ № 669866, виданий управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі 20.08.2010р., зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05, виданий на імя ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Щорса Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії PH № 373578, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією 2006р. та зареєстрованого 08.07.2006р. в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай).

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,5239 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 669866, кадастровий №:02:006:0020, видане 30.06.2016р. і зареєстроване у реєстрі за № 3-1873 на імя ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_2, який помер 27.12.2015р.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 37 по вул.Лісовій в с.Яблунівка Білоцерківського району по праву на спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла 25.12.1995р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку № 37 по вул.Лісовій в с.Яблунівка Білоцерківського району по праву на спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер 10.07.2001р. в с.Яблунівка, Білоцерківського району.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 3/4 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: земельну ділянку, площею 0,52 га, розташовану в с.Яблунівка, вул.Лісова, 37, цільове призначення - обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на землю ІІ-КВ № 046366, виданого 29.05.1997р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 56.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд судового рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя ОСОБА_18