Ухвала
іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем`яносова М.В.,
суддів: Кафідової О.В., Ситнік О.М.,
Ступак О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 11 лютого 2015 року на перехресті вулиць Гоголя та Шевченка у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля марки Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Toyota Corolla, військовий номер НОМЕР_3 , належний Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, під керуванням сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який керував автомобілем під час виконання службових обов`язків. У вказаній ДТП належний Військовій частині автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Посилаючись на те, що Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено та оплачено ремонт пошкодженого автомобіля на підставі проведеної калькуляції та рахунку-фактури, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 фактично понесені матеріальні збитки, завдані державі, в порядку ст. 1166 ЦК України в сумі 90 010 грн. та судові витрати.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошові кошти у розмірі 2 548 грн 37 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, виходили з того, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на процесуальному законі.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З 01 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічною службою згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судами встановлено, що наказом командира частини від 16 грудня 2013 року № 245 ОСОБА_1 переведено на посаду інструктора із водіння 2-го автомобільного відділення 1-го автомобільного взводу автомобільної роти.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ від 16 січня 2015 року № 8 ОСОБА_1 вибув у відрядження у м. Дніпропетровськ з 16 січня 2015 року.

Також встановлено, що 11 лютого 2015 року на перехресті вулиць Гоголя та Шевченка в м. Дніпропетровськ сталася ДТП за участю автомобіля марки Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Toyota Corolla, військовий номер НОМЕР_3 , належний Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, під керуванням сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який керував автомобілем під час виконання службових обов`язків.

Таким чином спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем публічної служби військової служби.

Свої вимоги позивач також обґрунтовував Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, а тому розгляд судами справи в порядку цивільного судочинства не можна визнати правильним, і ухвалені судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Ураховуючи те, що порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, допустили як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 340, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 340, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрити.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що вона має право звернутись до суду в порядку, визначеному ч. 3 ст. 6 КАС України, з позовною заявою до адміністративного суду, якщо вважає, що діями ОСОБА_1 порушено її права чи інтереси.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем`яносов

Судді: О.В. Кафідова

О.М. Ситнік

О.В. Ступак

І.М. Фаловська