Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 6 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору про участь у спільному будівництві об'єкту нерухомості від 3 листопада 2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_5, остання зобов'язалася здійснити фінансування будівництва однокімнатної квартири загальною площею

59,80 кв. м у багатоквартирному житловому будинку. ОСОБА_4 у свою чергу зобов'язався збудувати та здати в експлуатацію житловий будинок. Відповідно до п. 9.2. договору, сторони узгодили, що вони здійснюють кінцеві взаєморозрахунки на підставі вимірюваної кінцевої загальної площі квартири. Після завершення будівництва будинку було виявлено, що вимірювана кінцева загальна площа квартири становить не 59,8 кв. м, а 64,1 кв. м. Зазначав, що у ОСОБА_5 виникло зобов'язання щодо здійснення кінцевого розрахунку за додаткові 4,30 кв. м збудованого майна, проте остання відмовилася від оплати додаткових 4,30 кв.м збудованого майна, чим порушила істотні умови договору.

Ураховуючи наведене, позивач просив розірвати договір про участь у спільному будівництві об'єкту «Житловий будинок АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5, на підставі ст. 651 ЦК України.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 6 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 3 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про участь у спільному будівництві об'єкту «Житловий будинок з 28-ю квартирами» по АДРЕСА_1 за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язалася здійснити фінансування будівництва однокімнатної квартири загальною площею 59,80 кв.м в багатоквартирному житловому будинку, а

ОСОБА_4 зобов'язався збудувати та здати в експлуатацію житловий будинок.

Відповідно до п. 3.1. договору замовник зобов`язався передати виконавцю суму в розмірі українських гривень 282 000 грн - еквівалент

35 000доларів США, яка включає в себе оплату за будівництво квартири НОМЕР_1 із однією кімнатою, загальною площею 59, 80 кв.м, на першому поверсі. Дана сума є вартістю квартири НОМЕР_1, зазначеної вище.

Відповідач сплатила позивачу суму в розмірі 282 000 грн, що еквівалентно 35 000 доларів США, що сторонами не заперечувалось.

У п. 9.2. договору сторони погодили, що загальна площа обєкту нерухомості (квартири) встановлюється із розрахунку загальної будівельної площі будівельних квадратних метрів. Кінцева загальна площа обєкту нерухомості (квартири) вимірюється та відображається письмово в акті приймання передачі робіт. Сторони за даним Договором здійснюють кінцеві взаєморозрахунки на підставі вимірюваної кінцевої загальної площі обєкта нерухомості (квартири).

За змістом умов договору єдиним документом, на підставі якого встановлюється кінцева загальна площа об'єкту нерухомості (квартири) є акт приймання-передачі робіт.

Установлено, згідно декларації про готовність об'єкту до експлуатації товариством з обмеженою відповідальністю «Горлан» 27 травня 2014року зданий до експлуатації багатоквартирний жилий будинок по проспекту Суворова,59 в м. Ізмаїлі Одеської області.

Акт прийому-передачі від 3 червня 2014року підтверджує, що товариство з обмеженою відповідальністю «Горлан» передало, а ОСОБА_5 на підставі договору про створення спільної власності від 11 січня 2011року прийняла квартиру НОМЕР_1 в цьому будинку загальною площею 64,10 кв. м.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Встановивши, що позивачем не доведено, що ним виконані умови договору, а саме будівництво закінчено та будинок зданий в експлуатацію, та відповідачу передана квартира, загальна площа якої становить не 59,8 кв. м, а 64,1 кв. м, а відповідачка в свою чергу істотне порушила умови договору та остаточно не розрахувалася за квартиру, відповідний акт прийому-передачі квартири підписаний сторонами позивачем не наданий , відповідачу ОСОБА_5 передавалася квартира за іншим договором, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «Горлан», суд прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору, укладеного між сторонами у справі на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

При вирішення даного спору, судом у повній мірі досліджено надані сторонами докази, дана їм оцінку у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), встановлено фактичні обставини справи та досліджено питання істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи.

Доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області

від 6 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
О.В. Умнова
І.М. Фаловська