Справа № 428/3319/15-ц
Провадження №2/428/444/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за пошкодження речі, прийнятої на зберігання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з урахуванням уточнення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля, прийнятого на зберігання, у сумі 368025,98 грн., витрат на правову допомогу у сумі 10000 грн. та витрат на проведення експертизи в розмірі 550 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 07.07.2013 року позивач придбала у ТОВ «АВТО ПРЕМ'ЄР» новий автомобіль FORD FOCUS C346 SPORT PLUS, 2013 року випуску, білого кольору, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № 0862 Фл/Focus. 13.07.2013 року здійснено державну реєстрацію вищевказаного автомобіля та отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11. 01.06.2012 року її чоловік ОСОБА_5 уклав договір довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці ПП ОСОБА_4, згідно з умовами якого йому було надано місце НОМЕР_12 на автостоянці, розташованій на перехресті АДРЕСА_1. З того часу на даному місці чоловік позивача зберігав свій автомобіль НОМЕР_1. Після придбання автомобіля позивач на вказаному місці автостоянки замість чоловіка постійно зберігала свій автомобіль. На підтвердження виконання нею умов договору довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці ПП ОСОБА_4 щомісячно їй видавались квитанції про внесення плати за зберігання транспортного засобу. 06.09.2014 року о 03 год. 50 хв. на вказаній автостоянці сталася пожежа, внаслідок якої згорів автомобіль НОМЕР_2, чорного кольору та постраждали розташовані поряд автомобіль НОМЕР_3 та автомобіль позивача. На думку позивача, відповідач на виконання умов договору довгострокового зберігання транспортного засобу зобов'язана була вживати усіх заходів для забезпечення схоронності автомобіля позивача, однак не зробила цього, внаслідок чого має відповідати за цим позовом за пошкодження автомобіля НОМЕР_4, прийнятого на зберігання. Матеріальні збитки, завдані позивачу, згідно з висновком автотоварознавчої експертизи № 34 від 18.02.2015 року складають 16 750 доларів США, що еквівалентно 368 025 грн. 98 коп. За надання висновку товарознавчої експертизи позивач сплатила 550 грн. 00 коп. Крім того, у зв'язку з вказаними обставинами позивач змушена була звернутися до адвоката ОСОБА_1 за наданням правової допомоги, витрати на яку склали 10 000 грн. 00 коп. З огляду на викладене позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що ним не заперечується факт існування договору довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці ПП ОСОБА_4, фактично укладеного між позивачем та відповідачем. Проте згідно п. 3 вказаного договору підприємство не несе відповідальності за збереженість транспортного засобу, що знаходиться на території автостоянки, але не зданого на зберігання у відповідності до вимог Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках. Як зазначено у офіційних документах причиною виникнення пожежі був підпал, спричинений занесенням предмету з-за меж стоянки. Згідно пояснень свідка, який на той час працював охоронцем автостоянки, побачивши, що загорівся автомобіль Land Rover, він намагався відкотити автомобілі, що знаходилися поруч у тому числі і автомобіль позивача. Проте відкотити автомобіль йому не вдалося, оскільки авто стояло на ручному гальмі чи була включена передача. Таким чином пошкодження автомобіля в результаті підпалу сталося не з вини відповідача, тому на підставі ст. 617 ЦК України просить відмовити у задоволені позову.

Спеціаліст ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона проводила дослідження пошкоджень автомобіля FORD FOCUS C346 SPORT PLUS, 2013 року випуску, білого кольору, що належить позивачу, та надала висновок №34 експертного автотоварознавчого дослідження щодо оцінки шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, від 18.02.2015 року, за яким сума матеріальної шкоди склала 264137,45 грн. Методики товарознавчих досліджень для з'ясування питання на яку суму знизилася вартість пошкодженого автомобіля їй не відомі. На думку спеціаліста таких методик не існує та вартість пошкодження автомобіля знизилася на розмір витрат, необхідних для відновлюваного ремонту.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу автомобіля №0862 Фл/Focus, укладеного 07.07.2013 року між ТОВ «Авто Прем'єр» та ОСОБА_3, позивач придбала у власність транспортний засіб - автомобіль FORD FOCUS C346 SPORT PLUS, Vin-НОМЕР_13, 2013 року випуску, білого кольору, у комплектації відповідно до специфікації № 1. У специфікації № 1 від 07.07.2013 року зазначено, що вказаний автомобіль має 6-ти ступ. автоматичну трансмісію. Згідно технічних характеристик вказана 6-ти ступінчата автоматична коробка переключення передач має режим N (нейтральне положення).

Крім того, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11, вбачається, що право власності на автомобіль FORD FOCUS, 2013 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_5, зареєстроване за позивачем ОСОБА_3

01.06.2012 року між ПП ОСОБА_4, що діє на підставі «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року, та власником транспортного засобу ОСОБА_5 було укладено Договір довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці ПП ОСОБА_4, на підставі п.п. 1.1, 1.2 якого ПП ОСОБА_4: надає власнику місто НОМЕР_12 на автостоянці, розташованій на перехресті АДРЕСА_2 для довгострокового зберігання, належний йому автомобіль НОМЕР_1 та забезпечує схоронність транспортного засобу, прийнятого на зберігання у відповідності з вимогами Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

ОСОБА_5 є чоловіком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_14 від 17.08.2013 року, наявною у матеріалах справи.

Відповідно до копії квитанції №295 від 01.09.2014 року ОСОБА_3 внесла плату за зберігання автомобіля НОМЕР_6 на місці НОМЕР_12 автостоянки ПП ОСОБА_4 за вересень 2014 року у сумі 200 грн.

З частин 1 та 2 ст. 936 ЦК України вбачається, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 937 ЦК України та наявність квитанції №295 від 01.09.2014 року, виданої позивачу відповідачем, судом встановлено, що договір довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці ПП ОСОБА_4 станом на вересень 2014 року був фактично укладений між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у належній письмовій формі.

У свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_15, вказано, що 05.08.2002 року державним реєстратором ОСОБА_9 було проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, ід. н. НОМЕР_7.

Згідно зі свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_16, виданим 13.03.2012 року ДПІ у м. Сєвєродонецьку, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, ід.н. НОМЕР_7, є платником єдиного податку та займається наступним видом господарської діяльності - КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, а місцем провадження господарської діяльності є м. Сєвєродонецьк, перехрестя АДРЕСА_2.

У відповідності до копії акту про прийняття в експлуатацію автостоянки на 130 автомобілів по АДРЕСА_5 в районі тролейбусного депо (мікрорайон 83) від 07.10.2002 року комісія ухвалила зазначену автостоянку прийняти в експлуатацію.

Згідно копії рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради № 1631 від 08.10.2002 року «Про затвердження акту про прийняття в експлуатацію автостоянки по АДРЕСА_3» вирішено затвердити акт від 07 жовтня 2002 року про прийняття в експлуатацію автостоянки по АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_4.

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є професійним зберігачем та основним видом її підприємницької діяльності є допоміжне обслуговування наземного транспорту, що включає в себе функціонування платних автостоянок.

Частиною 1 ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 950 ЦК України професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Згідно копії витягу з кримінального провадження № 0002912 від 06.09.2014 року, яке розпочато за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 194 КК України (умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу), згідно з протоколом огляду місця події від 06.09.2014 року, складеним старшим слідчим СВ Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області Сурковою М.В. та згідно з актом про пожежу від 06.09.2014 року, складеним інспектором 12 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Луганській області Запорожцем М.А., 06.09.2014 року о 03 годині 50 хвилин на автостоянці по АДРЕСА_4 сталася пожежа, внаслідок якої згорів автомобіль НОМЕР_2, чорного кольору, а також постраждали розташовані поряд автомобіль НОМЕР_3, та автомобіль НОМЕР_8.

Зі звіту про причину виникнення пожежі від 08.09.2014 року, наданим інспектором 12 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Луганській області Запорожцем М.А., вбачається, що найбільш ймовірною причиною пожежі, внаслідок якої згорів автомобіль НОМЕР_9, пошкоджено праву частину кузова та салон автомобіля НОМЕР_4, НОМЕР_10, могло бути занесення джерела запалювання невідомими особами (підпал).

Відповідно до п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 17 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках передбачено, що транспортні засоби, що знаходяться на автостоянках, повинні бути зачинені на замки, зняті з гальм та передач і зафіксовані від довільного руху. Автостоянки мають бути забезпечені необхідними технічними пристроями для фіксації транспортних засобів. Скло дверцят повинно бути зафіксоване в піднятому положенні, зовнішні дзеркала та щітки зі скла зняті, акумуляторна батарея відключена.

Згідно п. 25 вказаних Правил володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зобов'язаний у тому числі ознайомитися з цими Правилами, виконувати всі вимоги Правил, пред'явити транспортний засіб на огляд черговому приймальнику і після належного оформлення поставити його на місце зберігання.

Суд приймає до уваги доводи представника відповідача на те, що автомобіль позивача був залишений на автостоянці з порушенням п. 17 Правил, а саме не був знятий з гальм чи передач, що позбавило можливості відкотити автомобіль від джерела пожежі. Оскільки вказані доводи в судовому засіданні представником позивача не оспорювалися, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Крім того, пункт 3 Договору довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці ПП ОСОБА_4 передбачає, що підприємство не несе відповідальності за схоронність транспортного засобу, що знаходиться на території автостоянки, але не здане на зберігання у відповідності з вимогами Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115.

Аналізуючи викладене, вбачається, що причиною пошкодження автомобіля стало порушення позивачем Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115. Таким чином, вина відповідача в заподіянні матеріальної шкоди позивачу відсутня та, враховуючи умови Договору довгострокового зберігання транспортного засобу на автостоянці, судом не вбачається підстав для стягнення вказаної шкоди з відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215,223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за пошкодження речі, прийнятої на зберігання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 07.07.2017 року.

Суддя Т.С.Журавель