Справа № 467/90/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.10.2017 року року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря судового засідання - Фесенко К.В.,

представника позивача -ОСОБА_1

позивача- Бунцевої Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, розірвання трудового договору, -

в с т а н о в и в:

В січні 2017 року позивач звернулась з позовною заявою до ФОП ОСОБА_4 та після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 131060 грн. та розірвати укладений між сторонами трудовий договір від 07 травня 2003 року, зареєстрований Жовтневим районним центром зайнятості м.Дніпропетровськ за №3324. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 07 травня 2003 року перебуває в трудових відносинах з відповідачем, проте фактично трудові відносини між сторонами припинились, крім того відповідач умови трудового договору в частині оплати праці не виконував з червня 2003 року, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 131 060 грн. Відповідно до ст. 38 ч.3 КЗпП України, позивач має право на розірвання трудового договору за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 26 липня 2017 року відповідача у справі замінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 в звязку зі зміною прізвища.

Після відкриття провадження у справі позивач змінила прізвище з «Бунцева» на «Гончарова» в звязку з укладенням шлюбу 17 травня 2017 року, про що Виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області вчинено актовий запис №5 про реєстрацію шлюбу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що з травня 2003 року працювала за трудовим договором у ФОП ОСОБА_4 та виконувала роботу крупє. Перші три місяці вона вчасно отримувала заробітну плату, потім відповідач перестала виплачувати заробітну плату їй та іншим працівникам і врешті закрила свій заклад, так і не розрахувавшись з позивачем по заробітній платі. Позивача до роботи ОСОБА_4 більше не допустила, проте і не звільнила її в установленому законом порядку, що призвело до того, що позивач була позбавлена можливості стати на облік у відповідному центрі зайнятості населення та працевлаштуватись. Розірвати договір в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості, так як за відомою їй адресою місцезнаходження позивача про останню нічого не знають, засоби звязку з нею позивач отримала лише під час розгляду справи Арбузинським районним судом з відомостей, наданих на запит суду.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог та пояснив, що з серпня 2003 року фактично припинились трудові відносини між позивачем та відповідачем, оскільки позивач не змогла попасти на своє робоче місце і більше там вона не працювала. Позивач неодноразово намагалась звязатись з відповідачем і просила її розірвати

договір та виплатити заборгованість по заробітній платі, проте ОСОБА_4 на її прохання не відреагувала. В теперішній час зв'язок з відповідачем перерваний, поновити права позивача в позасудовому порядку неможливо.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, за своїм зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, заперечень проти позову не надала, тому справу розглянуто за згодою позивача на підставі повідомлених позивачем даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що в травні 2003 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 був укладений трудовий договір, зареєстрований Жовтневим районним центром зайнятості м.Дніпропетровськ 07 травня 2003 року за №3324, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязувалась виконувати роботу крупє, а ФОП ОСОБА_4 зобов'язався оплачувати її роботу в розмірі 185,00 грн. на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ФОП ОСОБА_4 сплачувала заробітну плату ОСОБА_2 з 07 травня 2003 року по 01 серпня 2003 року.

Згідно п.1 укладеного між стронами Трудового договору він укладався безстроково, що відповідає вимогам ст. 23 ч.1 КЗпП України.

15 березня 2013 року відповідачем змінено прізвище з «Клімук» на «Башкірьова», про що в матеріалах справи є повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені.

29 січня 2014 року відповідачем зареєстровано зміну відомостей про фізичну особу-підприємця у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі відомостей щодо прізвища, імя, по-батькові та податкового номеру особи.

23 лютого 2015 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності відповідача.

Статтею 38 КЗпП України передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник також має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Оскільки спірний трудовий договір фактично припинений, його умови сторонами не виконуються, але відповідач ухиляється від розірвання у встановленому порядку даного трудового договору, суд розцінює це як порушення трудових прав позивача.

Враховуючи, що місце перебування ФОП ОСОБА_4 було позивачці невідоме, позивачка була позбавлена можливості розірвати трудовий договір з власної ініціативи, в зв'язку з чим трудовий договір підлягає розірванню в судовому порядку з моменту припинення підприємницької діяльності відповідачем.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5, про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд виходить із того, що постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року визначено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року, №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» визначено, що середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 нараховано та сплачено заробітну плату ОСОБА_5 з 07 травня 2003 року по 01 серпня 2003 року на загальну суму 519,19 грн.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу на імя ОСОБА_2 судом встановлено, що двома останніми місяцями за які їй здійснено нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_4 є червень та липень 2003 року. Розмір заробітної плати ОСОБА_2, за ці місяці становить по 185,00 грн. на місяць, а всього 370,00 грн. З урахуванням викладеного середньоденна заробітна плата позивача становить 370/61=6,07 грн., а середньомісячна становить 6,07*61/2=185,14 грн.

Так, період вимушеного прогулу в який ОСОБА_5 не отримувала заробітну плату з 01 серпня 2003 року по 01 лютого 2017 року становить 162 місяці, в зв'язку з чим розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_5 за час вимушеного прогулу становить: 29992,68 гривень.

При цьому суд відповідно до положень статті 234 КЗпП України поновлює передбачений ст. 233 КЗпП України та пропущений позивачкою строк звернення до суду, визнаючи поважною причину його пропуску, оскільки місце знаходження відповідачки їй було невідоме і поведінка відповідача, на переконання суду, свідчить про ухилення останньої від виконання своїх обовязків за укладеним між сторонами трудовим договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що судовим збором оплачуються лише позовні вимоги щодо розірвання трудового договору, а позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі, то судові витрати у даній справі у сумі 640,00 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 (до укладення шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_6 задовольнити частково.

Розірвати трудовий договір, укладений 07 травня 2003 року між ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, зареєстрований Жовтневим районним центром зайнятості м.Дніпропетровськ 07 травня 2003 року за №3324 з 23 лютого 2015 року на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі у розмірі 29992,68 грн. (двадцять девять тисяч девятсот девяносто дві гривні 68 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн.)

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.О.Догарєва