У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, Хвесь В.М., Глущук О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду від 10 травня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відмовлено ОСОБА_1 у її позові до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав. Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 03 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує про те, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 01.03.2017 року на яке прийшла лише матір ОСОБА_6 - ОСОБА_1. Відповідач на засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, а тому відповідач знав про засідання однак свідомо не бажав взяти в ньому участь, не маючи жодних доказів на свій захист, оскільки не міг пояснити де пропав на 8 років та чому не бере участі у вихованні, матеріальному утриманні дитини.

Зазначає про те, що судом першої інстанції не взято до уваги інформацію з допитів свідків, а саме : що під час допиту відповідача в якості свідка він не міг пояснити коли останній раз бачив сина, не міг вказати як часто спілкуються, не назвав номер мобільного телефону, взагалі не знав про його існування, на запитання в який клас ходить син ОСОБА_6 - відповів, що в 3, однак, в дійсності в 4.

Вказує на те, що відповідач 8 років взагалі не бачив дитину, не володіє інформацією про її життя, внутрішній світ, дозвілля, історію хвороби та не надав жодної копійки на утримання. Батько взагалі не спілкується з дитиною та в повній мірі ухиляється від його утримання.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_5 адвокатХвесь В.М., Глущук О.Ф. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та достовірними доказами не доведені свої позовні вимоги.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі являються батьками неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Відповідно до рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_5 працює і проживає за кордоном.

Син проживає разом з матір'ю і перебуває на її вихованні. З приводу місця проживання дитини спору між батьками не має, але відповідач в жовтні 2016 року звертався до служби в справах дітей та поліції з приводу перешкоджання бувшою дружиною та її чоловіком у його спілкуванні з сином.

Згідно довідки Регіонального ЦНАП від 29 вересня 2016 року про склад сім'ї ОСОБА_1, вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом із синами ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дідусем ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.16).

З довідки та характеристики, виданих навчальними закладами, вбачається, що ОСОБА_5 у вихованні та навчанні сина ОСОБА_6 участі не брав (а.с.9,10).

07 березня 2017 року Рівненською міською радою затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він з дитиною не спілкується, не приймає жодної участі в її утриманні та вихованні (а.с.45-47).

Як вбачається з висновку від 17.10.2016 року, ОСОБА_5 13.10.2016 року звертався до Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області, про те, що йому перешкоджають в побаченні з його сином ОСОБА_6 Йому було рекомендовано звернутись до органів опіки та піклування або до суду задля вирішення вказаного питання.(а.с.60).

Із відповіді служби у справах дітей №9/01-35/17 від 04.05.2017 року на звернення Глущук О.Ф. від 25.04.2017 року щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, слідує, що служба у справах дітей Рівненської райдержадміністрації не може підготувати висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, оскільки такий висновок надано органом опіки та піклування Рівненського міськвиконкому. Водночас вивчивши матеріали справи, розглянувши заяву ОСОБА_5 та з'ясувавши його думку, відповідно до ст. 150, 157 СК України, служба у справах дітей заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно його сина ОСОБА_6 (а.с.61).

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п.16 постанови від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з п. 15 цієї ж постанови, позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року, визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що невиконання батьківського обов'язку, зокрема щодо спілкування з дитиною, не свідчить про ухилення від його виконання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування № 08-440 від 07 березня 2017 року щодо доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав (а.с.45-47), оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Враховуючи всі обставини справи, в тому числі, бажання відповідача брати участь у вихованні сина, а також наявність двох протилежних позицій щодо позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина, а саме висновок органу опіки та піклування та думку служби у справах дітей, а також, ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновку суду першої інстанції про необхідність надати відповідачу можливість виправити своє ставлення до виховання сина.

Покликання позивача на те, що наявність у відповідача батьківських прав унеможливлює виїзд дитини за кордон, оскільки вимагає додаткових витрат на оформлення дозволів, доручень та нотаріальних посвідчень, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

За наведених обставин, є об'єктивним висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимоги про позбавлення батьківських прав.

В іншій частині, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, рішення не оскаржувалось, а тому не переглядалось в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич