У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, до Самбірської міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, про відшкодування майнової шкоди, упущеної вигоди та усунення перешкод у користуванні будинками, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що на підставі рішення Самбірського міського суду Львівської області від 05 червня 1996 року за ОСОБА_19 (який є їхнім батьком) визнано право власності на будинковолодіння, що знаходиться по

АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.

Після його смерті спадкоємцем майна за заповітом стала їхня матір - ОСОБА_20, яка на підставі договору дарування від 27 грудня 2004 року

подарувала 13/15 частин вказаного будинковолодіння ОСОБА_4

ОСОБА_6, як інвалід дитинства І групи (опікуном якого є

ОСОБА_5) є власником 2/15 частин спірного будинку.

ОСОБА_4, як власник 13/15 частин домоволодіння, звертався до Самбірської міської ради з вимогою про звільнення займаних житлових приміщень мешканцями, які за рішенням Самбірського міського суду Львівської області від 05 червня 1996 року відселені з будинку.

Невиконання вказаного рішення Самбірська міська рада мотивувала неможливістю відселення через відсутність протягом 1996-2006 років у житловому фонді органу місцевого самоврядування вільних приміщень.

У 2008 році ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити мешканців без надання жилого приміщення із займаного житла як таких, що зареєстровані у ньому і не сплачують плату за користування житлом, однак рішенням Самбірського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Європейського суду з прав людини

від 12 грудня 2013 року зобов'язано державу Україну виконати рішення Самбірського міського суду Львівської області від 05 червня 1996 року, однак на неодноразові звернення Уповноваженого Європейського суду з прав людини, Державної виконавчої служби України Самбірська міська рада не реагує і не виконує рішення місцевого та Європейського суду з прав людини.

Посилаючись на те, що спірний будинок доведений до руйнації, відповідачі створюють перешкоди у проведенні капітального ремонту, управління газового господарства відмовляється відключити газ, внаслідок чого вони зазнали матеріальних втрат, просили суд стягнути із Самбірської міської ради:

- кошти в сумі 288 000 гривень за незаконне утримання жителів у їх будинковолодінні на протязі 12 років без плати за житло;

- кошти в сумі 382 000 гривень збитків, нанесених відповідачем з причини руйнування з його вини будинковолодіння по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, внаслідок чого будівлі потребують капітального ремонту;

- збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 352 000 гривень;

- вартість капітального ремонту будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у розмірі 389 067 гривень та 117 889 гривень відповідно;

- усунути перешкоди у користуванні будинковолодінням по

АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, проведення капітального ремонту будинків.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області

від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано Самбірську міську раду Львівської області усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у проведенні капітального ремонту будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

У решті частини позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування майнової шкоди відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що невиконання Самбірською міською радою рішення Самбірського міського суду Львівської області від 05 червня 1996 року про відселення мешканців будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 створює перешкоди їх співвласникам (ОСОБА_4 та ОСОБА_21) у володінні та користуванні житлом.

Встановивши, що за висновками судової будівельно-технічної експертизи спірні будинки потребують капітального ремонту, обов'язок з проведення якого за вимогами ст. 151 ЖК УРСР покладено на власників, суд дійшов правомірного висновку про зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачам у проведенні ремонту будинків.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, суд виходив з того, що позивачами не надано доказів порушення питання про несвоєчасне проведення ремонту або неналежну експлуатацію конструкцій будинків та врахувавши, що розмір упущеної вигоди обґрунтовується можливим доходом у випадку надання житла в найм (оренду), а також відсутність доказів звернення до мешканців будинку з пропозицією укласти договори найму житла, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович