У х в а л а

іменем україни

29 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Терракс» ЛТД, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційно-будівельна компанія «Укрспортбудінвест», про визнання договору комісії удаваним та визнання майнових прав за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила визнати договір комісії № 69 на будівництво об'єкта нерухомості, укладений між нею і ТОВ «Терракс ЛТД» 23 березня 2005 року, удаваним, так як він не містить істотних умов, та визнати його договором купівлі-продажу майнових прав; просила визнати за нею майнові права на апартаменти будівельний номер АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 березня 2005 року між нею та ТОВ «Терракс» укладений договір комісії № 69 на будівництво об'єкта нерухомості, відповідно до якого товариство зобов'язувалось здійснити всі фактичні та юридичні дії, необхідні для будівництва об'єкта нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу, і до 25 грудня 2007 року передати у власність ОСОБА_1 апартаменти за будівельним номером 57 загальною площею 110,9 кв.м, розташовані на 6-му поверсі 20-ти поверхової секції сімейно-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1. На виконання умов цього договору ОСОБА_1 частково сплатила вартість апартаментів, а саме в сумі 338 881,15 грн, що становить 82,36% від загальної вартості договору.

У подальшому адреса об'єкта була змінена і на час звернення до суду адреса, зазначена у договорі, відповідає адресі будівництва АДРЕСА_1

Оскільки відповідач, який з 2011 року виконує функції забудовника, свого зобов'язання щодо передачі у власність апартаментів не виконав, будівництво сімейно-оздоровчого комплексу не завершив, до експлуатації об'єкт нерухомості не ввів і зареєстрував за собою право власності на об'єкт незавершеного будівництва, сімейно-оздоровчий комплекс по АДРЕСА_1, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 23 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Терракс» укладений договір комісії № 69 на будівництво об'єкта нерухомості, відповідно до якого товариство зобов'язувалось за плату і за рахунок комітента здійснити всі фактичні та юридичні дії, необхідні для будівництва об'єкта нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу, і передати у власність ОСОБА_1 апартаменти за будівельним номер 57 загальною площею 110,9 кв.м, які розташовані на 6-му поверсі 20-ти поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу по АДРЕСА_1

За умовами договору комісії відповідач, реалізуючи доручення позивача, зобов'язався укласти з відповідними підприємствами та організаціями договори на проведення будівельних та інших робіт, необхідних для будівництва об'єкта, введення його в експлуатацію і передачі апартаментів у власність позивача (п. 1.2 договору).

Комісіонер зобов'язувався виконати доручення комітента до 25 грудня 2007 року (п. 6.1 договору комісії).

Згідно додатку № 2 до цього договору ОСОБА_1 для будівництва об'єкта нерухомості - сімейно-оздоровчого комплексу - сплатила 338 881,15 грн.

У порушення умов договору комісії, ТОВ «Терракс» зобов'язань щодо передачі у власність ОСОБА_1 апартаментів не виконало, будівництво сімейно-оздоровчого комплексу не завершило, до експлуатації об'єкт нерухомості не ввело.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору(ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не доведено встановлення сторонами інших правовідносин, аніж визначені договором комісії.

Зміст договору, укладеного сторонами, свідчить про те, що ними укладено саме договір комісії, зі змістом якого позивач була обізнана і з умовами якого погодилась; крім того, позивач зверталась до відповідача із заявою про внесення змін до договору комісії щодо адреси об'єкта, не заперечуючи природу правовідносин, які визначені спірним договором.

Умовам цього договору кореспондує як зміст ст. 1012 ЦК України, так і зміст ст. 1013 ЦК України щодо комісійної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: О.І.Євтушенко Г.І.Мостова