Категорія 20Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Голоти Л.О., Сала Т.Б.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року, -

В с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що з 30.04.1996 року по 14.06.2006 року вона перебувала у шлюбі зі ОСОБА_3

Під час перебування у шлюбі, а саме 04.05.1998 року, за спільні кошти з відповідачем ОСОБА_3 була придбана квартира № 69 в будинку №64 по 1-му пров. Київському в м. Вінниці, яка є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

Рішенням Замостянського районного суду м.Вінниці від 31.05.2006 року шлюб між вказаними сторонами був розірваний і 14.06.2006 року позивач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу.

20.06.2013 року відповідач ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_4, за яким продав вказану квартиру останній без відома та дозволу позивача, чим порушив її права як співвласника.

Тому, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №69 в будинку №64 по 1-му провулку Київському в м. Вінниці, укладений 20 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 20 червня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_6, зареєстрований за реєстровим №2551.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено: визнати недійсним договір купівлі-продажу та застосовано наслідки його недійсності.

За апеляційною скаргою ОСОБА_4, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову.

За касаційною скаргою ОСОБА_2, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 квітня 2014 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2014 року скасоване, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року залишене в силі (а/с155, 173 т.1).

05.07.2017 року ОСОБА_5 оскаржила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що порушує її права та обовязки, виходячи з наступного.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру №69 в будинку №64 по 1-му провулку Київському у м. Вінниці, було укладено договір оренди житлового приміщення (квартири) №1 від 11 серпня 2013 року терміном на 10 років.

Дану квартиру апелянт використовує для власного проживання та проживання своєї сімї під час приїзду до України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, Вінницький міський суд Вінницької області автоматично припинив чинність договору оренди житлового приміщення (квартири) №1 від 11 серпня 2013 року, тобто вирішив питання і про права та обовязки апелянта, тому ОСОБА_5 просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2013 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення, вказані правові вимоги судом були дотримані у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як уже було зазначено, дане рішення суду першої інстанції залишене в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 квітня 2014 року при перегляді його за касаційною скаргою ОСОБА_2, співвідповідача у справі. Цією ухвалою встановлено, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому твердження апелянта, що судом першої інстанції порушено норми ст.68 СК України та абз.3 ч.2 ст. 369 ЦК України є безпідставним, як і твердження, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи і ухвалив рішення при недоведеності обставин, які вважав встановленими. На думку колегії суддів, вони зводяться лише до переоцінки доказів на користь відповідачів у справі.

Щодо посилань апелянта на те, що між нею та ОСОБА_4, після набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру №69 в будинку №64 по 1-му провулку Київському у м. Вінниці, 11 серпня 2013 року було укладено договір оренди житлового приміщення - вказаної (квартири) №1, терміном на 10 років, у п. 10.7 якого зазначено, що даний договір втрачає чинність у випадку переходу права власності на квартиру від орендодавця до третіх осіб, тому оскаржуваним рішенням суду про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд автоматично припинив дію цього договору, порушивши права апелянта, то вони надумані, виходячи з наступного.

Дійсно на а/с 231 міститься Договір оренди житлового приміщення (квартири) №1 від 11 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Проте, апелянтом не надано доказів реєстрації цього договору, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції від 04.07.2013 року, чинній на час виникнення зазначених правовідносин. Так, вказана правова норма говорить про обовязкову державну реєстрацію права користування ( найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами.

Ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону говорить, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до норм ч.1ст.382 та ст. 380 ЦК України, квартира є будівлею капітального типу.

Отже, вказаний договір оренди квартири мав бути зареєстрованим, згідно норми ст. 210 ч.1 ЦК України та уже зазначеного п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції від 04.07.2013 року, а оскільки договір не зареєстрований, то він є неукладеним так, як відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. З огляду на вказане, неукладений правочин не має ніяких юридичних наслідків, тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_7