Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій банку щодо нарахування процентів неправомірними та здійснення перерахунку заборгованості по кредиту, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року він уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну угоду № 221079-SOGL, відповідно до умов якої отримав кредит у розмірі 38 000 доларів США зі сплатою 17 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення не пізніше 8 квітня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою 11 квітня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір застави автотранспорту, згідно з яким він передав в заставу банку належні йому транспортні засоби: сідловий тягач «Volvo FH12 420», 1997 року випуску, та напівпричіп бортовий «Kogel SN 24», 1995 року випуску.

Позивач зазначав, що не маючи можливості виконати зобов'язання по кредитній угоді він 29 грудня 2009 року передав представникам банку за двома відповідними актами вказані вище тягач і напівпричіп для подальшої їх реалізації і направлення виручених коштів на погашення заборгованості за вказаною кредитною угодою. Факт передачі банку вказаних транспортних засобів для реалізації підтверджується адресованим органу ДВС листом банку від 9 лютого 2010 року № 544 про повернення без виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на ці транспортні засоби.

Після цього він не отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» жодної інформації стосовно реалізації переданих йому транспортних засобів і направлення коштів від цього на погашення кредитної заборгованості.

Про продаж транспортних засобів, дату продажу та порядок оформлення продажу він дізнався після того як Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 26 травня 2015 року у цивільній справі № 308/4315/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитною угодою, задовольнив клопотання ОСОБА_6 про витребування від банку доказів реалізації цих транспортних засобів.

З наданих банком суду документів стало відомо про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «АВТО-БІЗНЕС» серії КІМ № 462365, 7 грудня 2010 року продав напівпричіп громадянину ОСОБА_7, а за договором, оформленим довідкою рахунком ТОВ «Агентство незалежних експертиз» серії КІМ № 669577, 1 квітня 2011 року продав тягач громадянину ОСОБА_8

Оскільки ні законодавством, ні договором застави автотранспорту не визначений відповідний строк, протягом якого банк зобов'язаний реалізувати передані йому заставлені транспортні засоби, така реалізація повинна бути ним проведена протягом розумного строку у відповідності до вимог ст. 509 ЦК України щодо ґрунтування зобов'язання на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Після передачі відповідачу заставлених транспортних засобів (29 грудня 2009 року), наступили новорічні і різдвяні свята, а відтак розумним і достатнім строком для здійснення реалізації цих транспортних засобів, на його, ОСОБА_4 думку, був строк до 1 березня 2010 року.

Однак банк здійснив таку реалізацію тільки 7 грудня 2010 року та 1 квітня 2011 року, ухиляючись тим самим від своєчасного вчинення дій по їх реалізації. Таке ухилення відповідача зумовило і неможливість вчинення ним їх реалізації для задоволення вимог банку, а тому такі дії відповідача позивач кваліфікував як невжиття заходів щодо зменшення збитків та зумовлюють виникнення прострочення з боку банку як кредитора, виконання своїх зобов'язань.

У зв'язку з цим позивач просив визнати неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» по нарахуванню з 1 березня 2010 року по 1 квітня 2011 року процентів за кредитною угодою від 11 квітня 2008 року № 221079-SOGL, зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитною угодою із врахуванням звільнення від процентів за період з 1 березня 2010 року по 1 квітня 2011 року, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» витрати з оплати правової допомоги у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» по нарахуванню з 1 березня 2010 року по 1 квітня 2011 року ОСОБА_4 процентів за кредитною угодою від 11 квітня 2008 року № 221079-SOGL. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитною угодою від 11 квітня 2008 року № 221079-SOGLіз врахуванням звільнення ОСОБА_4 від процентів за період з 1 березня 2010 року по 1 квітня 2011 року. Вирішено питання про судові витрати, у тому числі витрати на оплату правової допомоги.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та у відповідності до вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки у процесі розгляду справи суд встановив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 березня 2010 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на сідловий тягач «VolvoFH12 420», 1997 року випуску, та напівпричіп бортовий «Kogel SN 24», 1995 року випуску, шляхом їх безпосереднього продажу з правом укладення договору купівлі-продажу та зі зняттям з обліку в органах ДАІ. Напівпричіп бортовий «KogelSN 24», 1995 року випуску, був реалізований 7 грудня 2010 року, а сідловий тягач «VolvoFH12 420», 1997 року випуску, 1 квітня 2011 року. Указане свідчить про те, що реалізація переданих банку транспортних засобів була здійснена протягом розумного строку, що спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: