Справа № 364/1391/16-ц Головуючий у І інстанції Моргун Г. Л.
Провадження № 22-ц/780/3153/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 46 03.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

суддів: Ігнатченко Н.В.

Савченка С.І.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області та визнання недійсними договорів оренди землі за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Володарського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з названим позовом. Обґрунтував його тим, що 08 листопада 2016 року ухвалою Апеляційного суду Київської області було залишено в силі рішення Володарського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року по справі №364/74/16-ц, яким було задоволено в повному обсязі його позов до Головного управління( далі також ГУ) Держгеокадастру у Київській області. Суд визнав не чинними та скасував накази ГУ Держгеокадастру у Київській області про втрату чинності наказів, виданих на його ім'я, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження документацію із землеустрою та передачу в оренду строком на 49 років земельних ділянок загальною площею 747,7053 га, розташованих на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, із земель сільськогосподарського призначення державної власності з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства..

Пояснив, що під час розгляду судом зазначеного вище позову, ГУ Держгеокадастру у Київській області видало накази на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо затвердження технічної документації землеустрою та передачу в оренду, а також уклало договори оренди з цими особами на наступні земельні ділянки: кадастровий номер НОМЕР_1, площею 158, 4833 га; кадастровий номер НОМЕР_2, площею 81,1333 га; кадастровий номер НОМЕР_3, площею 25,3404 га.

Вважав, що накази про передачу в оренду земельних ділянок видані на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та укладені договори оренди є незаконними, тому просив суд: визнати недійсними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Київській області: №10-9864/36-15-сг від 16.12.2015, №10-8287/36-15-сг від 02.12. 2015, №10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 та визнати недійсними договори оренди землі № б/н від 04.12.2015 на земельну ділянку площею 158,4833 га, кадастровий номер НОМЕР_1 укладений між ГУ Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_4 та скасувати запис номер 12480724 і запис 12480625 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; № б/н від 04.12.2015 на земельну ділянку площею 81,1333 га, кадастровий номер НОМЕР_2 укладений між ГУ Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_4 та скасувати запис номер 12480237 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; № б/н від 22.12. 2015 на земельну ділянку площею 25,3404 га, кадастровий номер НОМЕР_3 укладений між ГУ Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_5 та скасувати запис номер 12881060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також стягнути з ГУ Держгеокадастру у Київській області судовий збір.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року позов задоволено. Спірні накази ГУ Держгеокадастру у Київській області: №10-9864/36-15-сг від 16.12.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки»; №10-8287/36-15-сг від 02.12.2015«Про передачу в оренду земельної ділянки»; №10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 «Про передачу в оренду земельної ділянки» визнано недійсними та скасовано. Визнано недійсними договори оренди землі: № б/н від 04.12.2015 на земельну ділянку площею 158,4833 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між ГУ Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію, запис номер 12480724, запис номер 12480625 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; № б/н від 04.12.2015 на земельну ділянку площею 81,1333 га, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений між ГУ Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію, запис номер 12480237 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; № б/н від 22.12.2015 на земельну ділянку площею 25,3404 га, кадастровий номер НОМЕР_3, укладений між ГУ Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_5 та скасовано його державну реєстрацію, запис номер 12881060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стягнуто судовий збір.

ГУ Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 з рішенням суду не погодилися і подали апеляційні скарги. Вважали, що воно ухвалене за неправильного застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також за не відповідністю висновків суду обставинам справи. Тому, просили судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. ОСОБА_6 і ОСОБА_5, крім того, ставили питання про скасування заходів забезпечення позову.

У своїх запереченнях на апеляційні скарги представник позивача вважає їх не безпідставними та просять їх відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та доводів заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за такого.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Місцевим судом встановлено підтверджено матеріалами справи таке.

Наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 30.12.2013, 26.06.2014, 02.07.2014, 22.09.2014 та 01.10.2014 ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок загальною площею 747,7053 га, розташованих на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, із земель сільськогосподарського призначення державної власності з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства. Наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 25.02.2014, 05.03.2014, 11.08.2014 та 21.11.2014 на вказані земельні ділянки було затверджено документацію із землеустрою та передано їх позивачу в оренду строком на 49 років.

13 листопада 2015 року наказами ГУ Держагеокадастру у Київській області вищезазначені накази визнано такими, що втратили чинність.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року по справі №364/74/16-ц, вказані накази ГУ Держагеокадастру у Київській області «Про втрату чинності наказів ГУ Держземагенства у Київській області» від 13 листопада 2015 року визнано недійсними та скасовано.

02 грудня 2015 року наказами ГУ Держгеокадастру у Київській області

№10-8287/36-15-сг і №10-8288/36-15-сг ОСОБА_4 передано в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства строком на 49 років, розташовані на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області загальною площею 81,1333 га (кадастровий номер НОМЕР_2) і загальною площею 158,4833 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

04 грудня 2015 року між ГУ Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_4 укладено договори оренди землі на вказані земельні ділянки, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено записи № № 12480237, 12480724, 12480625 (спеціальний розділ).

16 грудня 2015 року наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-9864/36-15-сг ОСОБА_5 затверджено документацію із землеустрою та передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства строком на 49 років, розташовану на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області площею 25,3404 га (кадастровий номер НОМЕР_3)

22 грудня 2015 року між ГУ Держгеокадастру у Київській області і ОСОБА_5 укладено договір оренди на зазначену земельну ділянку, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 12881060.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні накази ГУ Держгеокадастру у Київській області видані з порушенням ст. 19 Конституції, законів України, без врахування обставин, які мали значення для прийняття рішень, а тому є недійсними з моменту їх прийняття (ст.152 ЗК України), а відповідно є недійсними і спірні договори оренди землі (ст. ст. 203, 215 ЦК України), з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди.

Проте погодитися із такими висновками районного суду не можна, оскільки висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачами прав ОСОБА_3, в порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, обставинам справи не відповідає за такого.

Оспорюючи накази ГУ Держземагенства у Київській області, позивач стверджував, що відповідач видав спірні накази під час розгляду судом справи за його позовом щодо визнання недійсними і скасування попередніх наказів ГУ Держземагенства у Київській області, щодо визнання такими, що втратили чинність наказів про затвердження документації із землеустрою та передачу спірних земельних ділянок йому в оренду. Ці накази в подальшому судом було визнано недійсними і скасовано, а його право відновлено. Тому, вважав, що відповідачами порушені його права очікування на передачу спірних ділянок в оренду саме йому.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена не тільки стороною правочину, а й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку із його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається лише на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову і визнання правочину недійсним.

Саме така правова позиція Верховного Суду України, викладена в його постановах від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233цс14 і від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, предметом яких був спір щодо визнання недійсним договору оренди.

Між тим, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем, в порушення наведених вимог, під час розгляду справи не надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу до задоволення своїх вимог.

Крім того, по справі встановлено, що на час видання спірних наказів та укладення оспорюваних договорів, між ГУ Держземагенства у Київській області та ОСОБА_3 договорів оренди тих же земельних ділянок укладено не було. Тому, підстави для захисту прав ОСОБА_3 шляхом визнання недійсними спірних наказів та договорів оренди, а також скасування державної реєстрації права оренди відсутні.

За наведеного, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на положення Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини щодо визначення понять «власності», «майна», «активів», «правомірних очікувань», «законних сподівань» особи, являється надуманим.

Не можна визнати грутовним також і посилання позивача на відсутність нормативної грошової оцінки земельної ділянки, як підстави для визнання недійсними договорів оренди, оскільки судом також не встановлено що дана обставина порушує права позивача чи стосується його інтересів.

Посилання позивача на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16, від 07.11.2012 року по справі № 6-107цс12 є помилковим, оскільки обставини наведених справв є відмінними.

Тому, апеляційні скарги відповідачів підлягають задоволенню, рішення районного суду, на підставі п. 3), 4) ч.1 ст. 309 ЦПК України, - скасуванню, а по справі має бути ухвалене нове рішення про відмову в позові.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

За наведеного заходи забезпечення позову накладені ухвалою Володарського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок: кадастровий номер НОМЕР_1, площею 158, 4833 га; кадастровий номер НОМЕР_2, площею 81,1333 га; кадастровий номер НОМЕР_3, площею 25,3404 га слід скасувати.

Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з ОСОБА_3 на користь відповідачів підлягають стягненню сплачені ними та належним чином підтверджені судові витрати у вигляді ставки судового збору в розмірі 5456,88 грн, кожному.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3), 4) ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити .

Рішення Володарського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області та визнання недійсними договорів оренди землі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 5456,88 грн, кожному.

Скасувати накладені по справі заходи забезпечення позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко