АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представника ПАТ КБ «Хрещатик» Когута А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум - Інвест», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА АПФ «ДС - Фінанс», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА АПФ «АСД - Менеджмент» про визнання недійсним договору іпотеки, зобов'язання вчинити дії, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», поданою представником Когутом Андрієм Юрійовичем

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Справа №752/17417/15-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/10596/2017
Головуючий у суді першої інстанції: К.Г. Плахотнюк
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ТОВ «Форум - Інвест», ПАТ «КБ «Хрещатик», ТОВ «КУА АПФ «ДС - Фінанс», третя особа:ТОВ «КУА АПФ «АСД - Менеджмент» про визнання частково недійсним договору іпотеки, зобов'язання вчинити дії. Визнано недійсним Договір іпотеки № 11-47/1-10/4, укладений 22 грудня 2011 року між ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» та ПАТ «КБ «Хрещатик» в частині передачі в іпотеку майнових прав ОСОБА_3 на квартири № 418 та № 419, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2. Зобов'язано ТОВ «Форум-Інвест» надати ОСОБА_3 документи, необхідні для оформлення права власності на двокімнатну квартиру № 418, загальною площею 98,60 кв.м. та на двокімнатну квартиру № 419, загальною площею 92,30 кв.м., які знаходяться на одинадцятому поверсі у житловому будинку за адресою АДРЕСА_2, а саме: копію списку інвесторів будинку за адресою - АДРЕСА_2; копію договору оренди землі за адресою - АДРЕСА_2 та додатків до нього; копію сертифікату про введення будинку № АДРЕСА_2 в експлуатацію; копію розпорядження про присвоєння поштової адреси; оригінали довідок про повну сплату ОСОБА_3 вартості квартир № 418 та № 419, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; оригінали технічних паспортів БТІ на квартири № 418 та № 419, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «КБ «Хрещатик», через свого представника, подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що на момент передання в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» майнових прав на квартири № 418 та № 419 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 будь-яких обтяжень цього майна, чи майнових прав на нього третіх осіб, не існувало. Посилалося на те, що за змістом та формою оспорюваний Договір іпотеки № 11-47/1-10/4 відповідає всім вимогам закону, що свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції про задоволення позову. Вважає, що на підставі зазначених ОСОБА_3 доводів та обґрунтувань Договір іпотеки № 11-47/1-10/4 не може визнаватися недійсним, так як такі доводи є підставою вважати його нікчемним, при цьому, в силу положень закону, нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом, а тому в позові необхідно відмовити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «КБ «Хрещатик» КогутА.Ю. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просив залишити без змін.

Інші особи, які беруть учать у справі, в судове засідання апеляційної інстанції повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомили, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції від цих осіб не надходило. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників ТОВ «Форум - Інвест», ТОВ «КУА АПФ «ДС - Фінанс», ТОВ «КУА АПФ «АСД - Менеджмент». Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги: заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані: (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цю: правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги у прохальній частині заявник просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року, однак фактично наводить доводи щодо оскарження рішення лише в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору іпотеки № 11-47/1-10/4 від 22 грудня 2011 року. В частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Форум-Інвест» про зобов'язання вчинити дії рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, в цій частині, не перевіряється його законність і обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним Договору іпотеки № 11-47/1-10/4 від 22 грудня 2011 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартири № 418 та № 419 (до зміни нумерації № 413 та № 414), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 (до уточнення поштової адреси АДРЕСА_2), суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обґрунтованості, та ухвалював рішення на підставі статей 203, 215, 572, 575, 583 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, зібраних по справі доказам виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Положення статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Під зобов'язаннями варто розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В правовій позиції Верховного Суду України №6-21цс13 роз'яснено, що виконання стороною своїх грошових зобов'язань за угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування, свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.08.2007 року між ТОВ «Форум-Інвест», як виконавцем, та ОСОБА_3, як власником облігацій, було укладено договори № П115/1-20/В та № П115/2-16/Н резервування квартир, відповідно до умов яких за ОСОБА_3 було зарезервовано квартири в будинку за адресою АДРЕСА_2, секція № 8 загальною площею 58,69 кв.м та 92, 20 кв.м., а також визначено порядок погашення облігацій і передачі квартир у власність.

Пунктами 1.3., 1.4., 1.5. договорів резервування передбачалося, що з метою придбання у власність конкретної квартири, визначеної у Додатку №1 до Договору резервування, власник облігацій повинен придбати облігації за договором купівлі-продажу цінних паперів; загальна проектна площа квартири підлягає уточненню за даними інвентаризації БТІ; запланований термін введення будинку в експлуатацію - I квартал 2009 року.

На виконання умов договорів № П115/1-20/В та № П115/2-16/Н резервування квартир, між ОСОБА_3 та ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» було укладено договори купівлі-продажу цінних паперів (облігацій) № Б73-1/07 від 27.08.2007 року та №Б93-1/07 від 28.09.2007 року, відповідно до умов яких ОСОБА_3 викупив у ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» іменні безпроцентні (цільові) облігації в кількості: 9 202 штук з № 217832 по № 227033, загальною номінальною вартістю 478 504, 00 грн., вартість пакету облігацій на день укладення договору склала 754 564, 00 грн.; 5 869 штук з №355311 по № 361179, загальною номінальною вартістю 305 188, 00 грн., вартість пакету облігацій на день укладення договору склала 393 223, 00 грн..

Факт повної оплати ОСОБА_3 придбаних за договорами № Б73-1/07 від 27.08.2007 року та № Б93-1/07 від 28.09.2007 року облігацій достовірно підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, актами прийому-передачі цінних паперів № 1 від 30 серпня 2007 року, № 1 від 25 жовтня 2007 року, № 2 від 06 листопада 2007 року та актами виконаних зобов'язань до договорів купівлі-продажу цінних паперів № Б73-1/07 від 27.08.2007 року та № Б93-1/07 від 28.09.2007 року.

Як вбачається з Розпоряджень на виконання облікових операцій (зарахування, списання, переказ, переміщення, блокування), виданих 31.08.2007 року, 01.11.2007 року та 07.11.2007 року ТОВ «Фінком капітал», придбані іменні безпроцентні цільові облігації було зараховано на рахунок ОСОБА_3 № 1206, відкритий у зберігача ТОВ «Фінком капітал».

22.12.2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Форум-Інвест» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № П115/1-20/В та додаткову угоду № 1 до договору №П115/2-16/Н резервування квартир, відповідно до умов яких було передбачено, що та ТОВ «Форум-Інвест» приймає від ОСОБА_3 сплачений ним пакет облігацій шляхом передачі ОСОБА_3 майнових прав на об'єкт нерухомості для подальшого оформлення свідоцтва про власність у порядку передбаченому чинним законодавством та договором.

22.12.2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Форум-Інвест» складено акти пред'явлення облігацій до погашення, на підставі яких іменні безпроцентні (цільові) облігації у загальній кількості 9202 штуки та 5869 штук, загальною номінальною вартістю 478504, 00 грн. та 305188, 00 грн. були перераховані емітенту ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс».

В пункті 3 актів пред'явлення облігацій до погашення зазначалося, що сторони дійшли згоди щодо здійснення погашення облігацій протягом двох днів із дня переказу облігацій на рахунок емітента шляхом укладення акту прийому-передачі майнових прав на квартири, визначені в договорах про резервування квартир.

22.12.2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Форум-Інвест» було підписано акти прийому-передачі, за якими ТОВ «Форум-Інвест» передало ОСОБА_3 майнові права на квартири з наступними характеристиками: квартира № 413 в будинку будинок за адресою АДРЕСА_2, секція - 8, поверх будинку - 11, кількість кімнат - 2, загальна площа - 58,69 кв.м., житлова площа - 20,53 кв.м. та квартира № 414 в будинку будинок за адресою АДРЕСА_2, секція - 8, поверх будинку - 11, кількість кімнат - 2, загальна площа - 92,02 кв.м., житлова площа - 47,73 кв.м.. Відповідно до п. 2 зазначених актів, під «майновими правами на квартиру», сторони розуміють право власника на реєстрацію квартири у власність після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку в установленому чинним законодавством України порядку згідно зі ст. 331 ЦК України. З дати набуття майнових прав на зазначені квартири власник набуває право отримання квартир у власність від емітента після введення житлового будинку в експлуатацію та права єдиного і виключного інвестора зазначених квартир.

Доказів на спростування вищезазначених обставин ПАТ «КБ «Хрещатик» не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного рішення.

Оскільки з наявних у справі документів достовірно встановлено факт повного виконання ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань інвестора та набуття ним майнових прав на квартири № 413 та № 414 (після зміни нумерації № 418 та № 419 відповідно) в будинку за адресою АДРЕСА_2 (після уточнення поштової адреси - АДРЕСА_2), які включають в себе право на отримання цих об'єктів у власність після завершення будівництва та права їх єдиного і виключного інвестора, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що з моменту підписання актів прийому-передачі від 22 грудня 2009 року ТОВ «Форум-Інвест» втратило правомірну можливість розпоряджатися правами на квартири № 418 та № 419, в тому числі і шляхом передачі майнових прав на них третім особам.

Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», стаття 2 якого передбачає, що законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 583 ЦК України, заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного правочину) встановлено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Правовий аналіз положень ЦК України та Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Отже, з наведеного вбачається, що однією з необхідних умов для передачі майнових прав в іпотеку є те, що іпотекодавець має бути власником майнових прав та/або у нього наявна згода власника майнових прав на передачу цих майнових прав в іпотеку.

Верховний Суд України в правовій позиції у справі №6-21цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами при застосуванні таких норм права, роз'яснив, що розпорядження майновими правами на об'єкт нерухомого майна будь-ким, крім особи інвестора, що вчинив дії щодо набуття права власності на об'єкт будівництва, або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.12.2011 року між ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» як іпотекодавцем та ПАТ «КБ «Хрещатик» як іпотекодержателем укладено Договір іпотеки №11-47/1-10/4, відповідно до п. 1.2 якого ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» передало в іпотеку Банку майнові права на ряд квартир в будинку за адресою АДРЕСА_2, зокрема і на квартири № 413 та № 414 в секції № 8. В даному пункті також зазначено, що передані в іпотеку майнові права на квартири іпотекодавцем набуто на підставі Угоди відступлення майнових прав № В31/101-К від 22 червня 2010 року, укладеної між ДП «Житлоінбуд», ТОВ «Форум-Інвест» та ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс», за умовами якої ТОВ «Форум-Інвест», яке діє спільно з ДП «Житлоінбуд» в порядку пайової участі в будівництві житла по вул. Васильківській, 31/17 в місті Києві на підставі Договору № 3-02/03 від 17 лютого 2003 року, відступило ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» майнові права, включно з правом майбутнього набуття у власність, на 48 квартир в будинку по вул. Васильківській, 31/17 в місті Києві, зокрема і на квартири № 413 та № 414 в секції № 8.

29 травня 2015 року між ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» та ПАТ КБ «Хрещатик» було укладено Договір № 18 про внесення змін до Договору іпотеки №11-47/1-10/4, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п. 1.2 Договору іпотеки в наступній редакції: Предметом іпотеки за цим договором є майнові права на нерухоме майно - дві квартири площею 177,04 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, набуті іпотекодавцем згідно з угодою відступлення майнових прав №В31/101-К від 22.06.2010 року (з усіма змінами та доповненнями), які стануть власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме секція №8, квартири № 413 та № 414, поверх №11, кількість кімнат по 2, загальною площею 177,04 кв.м., житловою 95,46 кв.м..

При цьому дозволу ОСОБА_3, який з 22.12.2009 року є власником майнових прав на квартири № 413 та № 414 в будинку за адресою АДРЕСА_2 та єдиним і виключним їх інвестором, на укладення Угоди відступлення майнових прав №В31/101-К від 22.06.2010 року та на укладення Договору іпотеки №11-47/1-10/4 від 22.12.2011 року отримано не було.

Будь-яких достатніх та переконливих доказів на спростування вказаних обставини ПАТ «КБ «Хрещатик» не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного рішення, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на порушення ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» та ПАТ КБ «Хрещатик» при укладенні оспорюваного договору іпотеки положень ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодержателем за договором виступила особа, яка не була власником майнового права та не отримала від власника цього права дозволу на його передачу в іпотеку.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так як в момент укладення Договору іпотеки №11-47/1-10/4 в частині, що стосується передачі в іпотеку майнових прав на квартири № 413 та № 414 (після зміни нумерації № 418 та № 419 відповідно) сторонами договору ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» та ПАТ КБ «Хрещатик» було порушено норми ст. 583 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вказаний правочин є таким, що за своїм змістом суперечить актам цивільного законодавства, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання Договору іпотеки №11-47/1-10/4 від 22.12.2011 року в цій частині недійсним, відповідно до положень ст. 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент передання в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» майнових прав на квартири № 418 та № 419 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 будь-яких майнових прав на них третіх осіб не існувало колегія судді відхиляє, так як наявними у справі доказами достовірно підтверджується, що в грудні 2009 року, тобто до укладення оспорюваного договору, ОСОБА_3 виконав всі покладені на нього за договорами № П115/1-20/В та № П115/2-16/ Н резервування квартир обов'язки, в зв'язка з чим набув майнові права на квартири № 418 та № 419 в будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Жодних доказів на підтвердження того, що в подальшому ОСОБА_3 будь-яким чином відчужив чи відступив належні йому майнові права на квартири № 418 та № 419, або Договори № П115/1-20/В та № П115/2-16/ Н , на підставі яких такі права було набуто, визнано недійсними, матеріали справи не містять.

З огляду на таке, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними доводи апеляційної скарги ПАТ «КБ «Хрещатик» про те, що на момент укладення Договору іпотеки №11-47/1-10/4 від 22.12.2011 року майнові права на квартири № 418 та № 419 належали іпотекодавцю ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» і жодні треті особи на них не претендували.

Твердження апеляційної скарги про те, що на підставі зазначених ОСОБА_3 доводів Договір іпотеки №11-47/1-10/4 від 22.12.2011 року не може визнаватися недійсним, так як такі доводи є підставою вважати його нікчемним, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

З аналізу положень ст. 215 ЦК України вбачається, що нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом. Оспорюваним є правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що, відповідно до статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 заперечує дійсність укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС - Фінанс» та ПАТ КБ «Хрещатик» Договору іпотеки №11-47/1-10/4 від 22.12.2011 року в частині, що стосується передачі в іпотеку майнових прав на квартири № 418 та № 419, з підстав його невідповідності положенням закону, а саме ст. 203, 215, 583 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Вказані норми не містять посилання на те, що договір іпотеки, укладений особою за відсутності у неї такого права, є нікчемним, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про невірне обрання ОСОБА_3 способу захисту свого права.

При цьому помилковим також є посилання апеляційної скарги ПАТ «КБ «Хрещатик» в обґрунтування доводів скарги на положення ст. 228 ЦК України «Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтерес+ам держави і суспільства», так як позивач в обґрунтування своїх вимог на вказану статтю не посилався та жодних доводів щодо того, що Договір іпотеки № 11-47/1-10/4 від 22.12.2011 року порушує публічний порядок, не зазначав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ «КБ «Хрещатик» не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», подану представником Когутом Андрієм Юрійовичем відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: