Справа: 431/2574/17
Провадження: 2/431/974/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

В складі: головуючого - судді Ткач О.В.,

при секретарі: Кустовій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю чоловіка майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю чоловіка майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що з відповідачем по справі ОСОБА_2, він перебував у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1987 року по 14 жовтня 1995 року. Спільне проживання та сімейні відносини тривали впродовж п'яти років. З січня 1991 року до розірвання шлюбу 14 жовтня 1995 року між ними фактично припинились шлюбні відносини. Відповідачка по справі ОСОБА_2, відмовилася їхати з позивачем в місто Абакан, куди позивач був призначений на службу, а саме у січні 1991 року, тому позивач поїхав один. Пізніше, 30 червня 1992 року позивач ОСОБА_1 був звільнений із збройних сил МО РФ відповідно до наказу № 0379 у зв'язку із скороченням штатів та його було направлено на облік у Старобільський РВК Луганської області. На облік у Старобільському РВК він став 29 жовтня 1992 року. З цих пір постійно мешкав у місті Старобільськ Луганської області. За час спільного проживання з травня 1987 року по жовтень 1991 року ніякого майна, що підлягає поділу не було набуто. Таким чином з січня 1991 року проживав один.

24 грудня 1994 року за свої власні кошти придбав 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами у АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 1994 року та технічним паспортом на цей будинок, просить визнати за ним особистою приватною власністю 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами у АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в котрій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, надала заяву в котрій позов визнає, просить розглянути справу без її участі (а.с. 20).

Суд, з'ясував позицію сторін, дослідивши докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за слідуючих підстав:

Згідно із ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

На підставі п. 30 Постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

За ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5), копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6) позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1987 року по 14 жовтня 1995 року. Але шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинилися ще у січні 1991 року, про свідчить заява відповідачки про визнання позову (а.с. 20).

З копії договору купівлі-продажу домоволодіння від 24 грудня 1994 року (а.с. 11-12) та технічним паспортом на цей будинок (а.с. 13-15) вбачається, що ОСОБА_1 придбав 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами у АДРЕСА_1.

Оцінюючи вищенаведене, суд вважає доказаним, що власником майна - 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами у АДРЕСА_1, є позивач по справі ОСОБА_1.

Керуючись ч. 6 ст. 57 СК України, ч. 1, 2 ст. 328; ст. 392 ЦК України, ст.ст. 15, 30, 60, 62, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами у АДРЕСА_1.

На рішення може бути внесена апеляція до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Ткач