Справа № 359/861/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2633/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 25.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперська Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення матеріальної шкоди, завданої протиправними діями роботодавця,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої протиправними діями роботодавця та просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 965,31 грн. та 998,28 доларів США , що за офіційним курсом НБУ 25,15 грн. за 1 долар США станом на 29 січня 2016 року є еквівалентним сумі 25 106,74 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала із відповідачем ПАТ КБ «Приват Банк» у трудових відносинах з 28 липня до 25 вересня 2015 року. З 28 липня2015 року працювала на посаді касира операціоніста відділення «Бортничі» філії ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПриватБанк», а з вересня 2015 року і до моменту звільнення виконувала обовязки касира банку відділення «Толстого» Київ-Сіті.

25 вересня 2015 року звільнена за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України.

07 грудня 2015 року вона отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» досудову вимогу від 02 грудня 2015 року № 30.1.0.0/2 щодо заборгованості по рахунку 2519 станом на 02 грудня 2015 року у розмірі 11827,35 грн. та рахунку 2484 станом на 02 грудня 2015 року у розмірі 851,77 доларів США. На вказані суми банк кожного дня нараховував відсотки.

10 грудня 2015 року з метою уникнення нарахування великих відсотків та до зясування обставин причин виникнення до неї претензій нею була сплачена на рахунок банку сума в розмірі 11844,31 грн., а 11 грудня 2015 року сума в розмірі 865,14 доларів США.

На момент звільнення та до моменту отримання досудової вимоги вона не знала про наявну нестачу коштів, та про те, що нестача коштів виникла із її вини. Крім цього, зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою повернути сплачені кошти. Вважає, у відповідача не було підстав для нарахування вказаної заборгованості, оскільки ніяких матеріалів щодо встановлення на час її звільнення нестачі та притягнення її до матеріальної відповідальності відповідно до п. 2 ст. 130 КЗпП України у роботодавця не було, а тому відповідно до п. 3 ст. 22 ЦК України вона вважає що має право на відшкодування шкоди з відповідача шляхом повернення сплачених коштів та відшкодування спричиненої шкоди..

В ході судового розгляду збільшила розмір позивних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь 12851,03 грн. та 1837,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 27,44 грн. за 1 долар США станом на 20 січня 2017 року є еквівалентним сумі 50431,42 грн. (т.2,а.с.4-5).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму безпідставно отриманих коштів 11844,31 грн. та 856 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення з врахуванням валютного курсу 2690,6286 гривні за 100 доларів США становить 23035,55 грн., а також на відшкодування збитків за користування безпідставно одержаними коштами 5023,34 грн., судові витрати на загальну суму 5551,20 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не в повному обсязі зясував обставин справи, не вірно застосував норми матеріального права. Зокрема, при ухваленні рішення суд першої інстанції надав помилкове тлумачення норм ст.ст. 130-138 КЗпП України щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником підприємству, не визначився із порядком відшкодування працівником матеріальної шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків, помилково визначив спосіб захисту прав, не правильно застосував ст.ст. 1212-1214 ЦК України, що спричинило ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення скасуванню в частині відшкодування збитків за користування безпідставно отриманих коштів з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на наступні питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не доведено ні розміру нестачі, ні тієї обставини, що вона утворилась внаслідок винних дій позивача та є прямою і дійсною шкодою, оскільки на підставі наданих відповідачем документів не можливо встановити наявність нестачі на зазначених сторонами рахунках, внаслідок яких саме неправильно проведених касових операції, утворилась нестача та чи була завдана ПАТ КБ «ПриватБанк» дійсна пряма шкода, а також чи завдана вона саме позивачем, оскільки, як встановлено проведеною експертизою, доступ до персональних рахунків ОСОБА_2 мали інші особи. Тож направлена позивачу вищезазначена досудова вимога про сплату заборгованості була безпідставною, а отже з моменту перерахування коштів позивачем, в тому числі в більших, ніж зазначено у досудовій вимозі, сумах ПАТ КБ «ПриватБанк» міг дізнатися про те, що володіння цими коштами є безпідставним.

Колегія суддів в цілому погоджується із вказаним висновком виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.135 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

За змістом ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до вимог ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» з 28.07.2015 року на підставі наказу №Э.DN-КП-2015-6876469 від 27.07.2015 року на посаді касира-операціоніста, була звільнена з займаної посади відповідно до наказу №Э.К4-УВ-2015-248-п від 25.09.2015 року за згодою сторін (а.с.5,57,59 т.1).

Відповідно до наказу №Э.DN-К4-ПП-2015-83 від 09.09.2015 року позивачка була переміщена з відділення «Горького» філіалу «КиївСіті» до відділення «Толстого» філіалу «КиївСіті», де працювала до її звільнення (а.с.58 т.1).

27.07.2015 року між сторонами в укладено договір про повну матеріальну відповідальність №DOG6876469 (а.с.60-64 т.1).

Після звільнення позивачки на її адресу була направлена досудова вимога від 02.12.2015 №30-1-0.0/2, якою повідомлено, що у звязку з порушеннями зобовязань, сумарна заборгованість за вказаними договорами становить в собі, як безпосередньо кредит, так і платня за користування ним, складає розмір заборгованість по рахунку 2519 станом на 02.12.2015 р. складає 11827,35 грн та по рахунку 2484 станом на 02.12.2015 р. складає 851,77 доларів США (а.с.6 т.1).

10.12.2015 року позивачкою було перераховано на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 11844,31 гривень та 11.12.2015 в сумі 856,14 доларів США (а.с.8 т.1, а.с.21 т.2).

Згідно довідки, наданої представником ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.05.2016 року б/н, заборгованість по рахунку 2484 (недостача ОСОБА_2.) станом на 25.09.2015 складає 793,47 USD, заборгованість по рахунку 2519 (недостача ОСОБА_2А.) станом на 25.09.2015 складає 3611,64 UAH (а.с.97 т.1).

Згідно з висновком експерта №72/11/2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи, за наявними матеріалами справи встановити документальне підтвердження заборгованості ОСОБА_2 по гривневому рахунку 2519 в сумі 11827,35 грн та по доларовому рахунку 2484 в сумі 851,77 дол. США, що зазначено в Досудових вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2 від 02.12.2015 р., не є за можливе у звязку з наступним:

- нестачі, зазначені в Досудових вимогах №30.1.0.0/2, не значаться в наявних виписках банку по рахункам №2519, №2484 станом на 02.12.2015 р., на суму 11827,35 грн та на суму 851,77 дол. США;

- дослідженням виписок ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 28.07.2015 р. по 25.09.2015 р. не встановлено відображення нестач грошових коштів по гривневому рахунку 2519 в сумі 11827,35 грн та по доларовому рахунку 2484 в сумі 851,77 дол. США станом на 25.09.2015 (дату звільнення матеріально-відповідальної особи);

- на дослідження не надано та в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по рахунках 2519, 2484 (в. т.ч. з урахуванням оплати за користування кредитом, як зазначено в Досудових вимогах №30.1.0.0/2 від 02.12.2015 р.);

- не встановлено відображення виявленої нестачі по рахунках №2519, №2484, в наявному бухгалтерському обліку, актах інвентаризації ПАТ КБ «ПриватБанк», за період роботи матеріально-відповідальної особи з 28.07.2015 р. по 25.09.2015 р.;

- доступ до персональних рахунків ОСОБА_2 мали особи, які працюють в системі під іншими логінами ніж зареєстрований за ОСОБА_2 (згідно наказу №Э.DN-КП-2015-6876469 від 27.07.2015), в тому числі й після звільнення матеріально-відповідальної особи;

- згідно Заключення службового розслідування від 18.09.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» присвоєнь грошових коштів та порушень касової дисципліни ОСОБА_2 не встановлено.

Також експертом зазначено, що у звязку з ненаданням ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідних первинних та розрахункових документів та облікових регістрів щодо касових операцій касира операціоніста ОСОБА_2 (розрахунку суми нестачі, прибуткових/видаткових касових ордерів, меморіальних ордерів, чеків, зведених довідок касира, регістрів по рахунках 1,2-го класу, актів/протоколів за результатами службових розслідувань стосовно причин нестач, актів інвентаризації та актів здачі - прийняття при прийнятті/передачі касиром цінностей) встановити суму заборгованості ОСОБА_2 по рахункам №2519 та №2484, зазначені в Досудовій вимозі ПАТ КБ «Приватбанк» №30.1.0.0/2 від 02.12.2015 р. не видається за можливе (а.с.246-263 т.1).

За змістом Висновку результатів службового розслідування по факту виявлення 10.08.2015 року нестачі при зведенні каси відділення К4К2 Центр на Тургенівській філіалу Київ-Сіті, яка винесена на рахунок 3552 касира ОСОБА_2 від 18.09.2015 №ZAKL-2015/1-6981896 (а.с.108-110 т.1) встановити причину виникнення нестачі в касі відділення К4К2 за 10.08.2015 року в сумі 1633,00грн. не надалося можливим, винесення нестачі на рахунок 3552* касира відділення ОСОБА_4 вважати правомірною і належить відшкодуванню із щомісячної заробітної плати в розмірі 25% та 100% бонусів.

Проте будь-яких належних і допустимих доказів того, що позивач була ознайомлена з висновками службового розслідування, а також, що за його результатами видавався відповідний наказ про відшкодування працівником ОСОБА_2 матеріальної шкоди на вищевказану суму та про утримання коштів із заробітної плати, а також про відповідне звернення до суду у порядку визначеному ст. 136 ч.3 КЗпП України суду надано не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не довів наявність вини позивачки у завданій ним матеріальної шкоди шляхом допущення недостачі грошових коштів, так як вбачається, що недостача встановлена станом на 02.12.2012 р., а звільнена позивачка з посади була 25.09.2012 р. і з того часу у відділенні працювали інші касири. Тож відповідальність може настати тільки за наявністю шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Оскільки вина ОСОБА_2 у недостачі вказаної суми відповідачем не доведено, то сплачені позивачкою кошти є безпідставно набутим майном, яке ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязане повернути позивачці.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування збитків за користування безпідставно отриманих коштів у розмірі 5023,34 грн, колегія суддів вважає неправомірним та помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до норм ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Тобто вище вказаними нормами передбачено, що відповідальність у вигляді відшкодування у вигляді втраченої вигоди наступає для особи яка безпідставно їх набула з моменту коли така особа узнала про безпідставність набуття вказаних коштів.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що позивачка добровільно внесла вказані кошти на рахунок відповідача на його досудову вимогу про сплату нестачі, та в подальшому між сторонами існував спір проте, чи існувала на момент звільнення особи вказана нестача чи вказаної нестачі не було, тому вважати, що відповідач достовірно вважав зараховані позивачкою кошти як безпідставно набуті у колегії суддів підстав немає, а тому вважає, що суд першої інстанції помилко застосував положення ст. 536 та 1224 ЦК України та стягнув із відповідача на користь позивачки кошти в розмірі 5023 грн. 34 коп. як відшкодування збитків за користування безпідставно отриманими коштами, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті частини рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтовано, та таким, що ухвалено на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказах тому повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст. 1224 ЦК України, ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 5023 грн. 34 коп. як відшкодування збитків за користування безпідставно отриманими коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягнення вказаних коштів.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_5