АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3951/17 Головуючий 1 інст. Кононихіна Н.Ю.
Справа № 619/3262/16-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 «на постанову державного виконавця Про зупинення виконавчого провадження», де заінтересованими особами є ОСОБА_4, старший державний виконавець Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції проігнорував, що оскаржувана постанова про зупинення виконавчого провадження не містить мотивації, обгунтування неможливості здійснення виконавчих дій.

Суд не звернув уваги та не надав оцінки тому факту, що стягувач має право просити державного виконавця поновити виконавче провадження, у випадку його безпідставного зупинення.

Постановляючи ухвалу судом першої інстанції не дотримано норми чинного законодавства, неповно зясовано обставини у справі, які мають істотне значення для вирішення справи, відмовлено ОСОБА_3 у правосудді по надуманим підставам.

Представник ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7 надав запереченняна апеляційну скаргу в яких просив в її задоволенні відмовити і залишити ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що положення ст. 387 ч.2 ЦПК України не передбачає право суду скасовувати постанови винесені державними виконавцями , а тільки зобовязує державного виконавця або іншу особу ВДВС задовольнити вимогу заявника.

За своєю ініціативою за відсутності вимоги заявника суд не може зобовязати державного виконавця поновити виконавче провадження та скасувати постанову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у діях державного виконавця не вбачається порушень вимог закону дії вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не були порушені.

Крім того, ст.387 ч.2 ЦПК України не передбачає право суду скасовувати постанови винесені державним виконавцем.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Згідно п.18 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 7 лютого 2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала постановлення з порушенням зазначених норм процесуального права, оскільки не містить у відповідності до ст.210 ЦПК України мотивувальної частини із зазначенням мотивів з яких суд дійшов висновків про відмову у задоволенні скарги і закону, яким керувався постановлюючи ухвалу в частині відмови у визнанні постанови неправомірною.

Заявник звернувся зі скаргою на постанову про зупинення виконавчого провадження і послався на те, що у державного виконавця не було підстав для зупинення виконавчого провадження і ця постанова не містить обгрунтування необхідності зупинення виконавчого провадження.

В порушенням вимог ст.210 ЦПК України суд розглядаючи скаргу взагалі не надав оцінку доводам скарги, а обмежився лише перерахуванням вчинених державним виконавцем дій і незрозуміло з яких мотивів дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині.

Згідно вимог ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, що ч.2 ст. 387 ЦПК України не передбачає право суду скасувати постанову державного виконавця, а лише вправі визнати її неправомірною, оскільки суд згідно циєї норми права може іншим шляхом поновити порушені права чи свободи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає, що ухвала підлягає скасуванню з постановленням ухвали з цього питання.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Виконавчий лист №619/798/15 від 17.06.2016 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні та вселення ОСОБА_3 у житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Межовій №15 в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області 05.07.2016 року було передано до виконання старшому державному виконавцеві Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5

05.07.2016 року державним виконавчем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

12.08.2016 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про встановлення способу та порядку виконання рішення суду у звязку із тим, що в одному виконавчому листі одночасно зазначено дві вимоги для виконання рішення як про зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням так і про вселення, що на його думку суперечить вимогам ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 17 серпня 2016 року у задоволенні подання було відмовлено, оскільки державним виконавцем не було зазначено про ускладнення, що виникли під час виконання рішення або обставини які роблять його виконання неможливим.

Зі змісту подання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду вбачається, що державний виконавець чітко зазначив порядок виконання, а саме розмежував і послався на ст.75 та ст.79 ЗУ "Про виконавче провадження" стосовно виконання в частині покладення обов"язку на відповідача ОСОБА_4 і в частині вселення, а тому слід констатувати той факт, що державному виконавцю було зрозуміло яким чином підлягають виконанню окремі вимоги виконавчого документу.

Зі змісту виконавчого листа також вочевидь є зрозумілим, що вселення не є обов"язком ОСОБА_4

У звязку зі зверненням державного виконавця до суду із поданням про встановлення способу та порядку виконання рішення суду на підставі ст.. 38,39 ЗУ «Про виконавче провадження» 16.08.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, яку судова колегія вважає неправомірною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки підстав для звернення з поданням не було, а відповідно не було підстав для зупинення виконавчого провадження.

Керуючись ст.210, 303, 304, 305, 307, п.2 ч.1 ст.312 , 313, 314, 315, 317, 319, 373,387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 -задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року- скасувати і постановити нову ухвалу з цього питання.

Визнати постанову про зупинення виконавчого провадження №51569694 від 16 серпня 2016 року - неправомірною і скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути поданна безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1