У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулько Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є пенсіонером, потребує стороннього догляду та додаткових витрат на придбання ліків та харчування. Зазначав, що отримуваної пенсії не вистачає, а відповідачка є його дочкою, стосунків не підтримує та в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча на даний час працює, матеріально забезпечена.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачки щомісячно на його утримання аліменти у розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано доказів, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування тощо, як і не доведено те, що відповідачка працює і матеріально забезпечена.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані. При цьому суд надав доказам, які подані сторонами, належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, 1983 року народження. Окрім того, позивач має ще одну дочку від попереднього шлюбу, ОСОБА_5, 1982року народження.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирській області від 14 березня 1996 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, матір'ю ОСОБА_4, розірвано, дочка ОСОБА_4 залишена з матір'ю, поділено в рівних частках належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 7 квітня 2016 року та копії пенсійного посвідчення від 22 січня 2015 року ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи, розмір якої в березні 2016 року становив 1 174 грн.

Позивач має захворювання: ревматичну хворобу серця та цироз печінки, що підтверджується витягами з історії його хвороби за лютий-квітень 2015 року, лютий, квітень, травень 2016 року.

ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області у зв'язку з доглядом за особою, яка досягла 80 років, та з 10 травня 2015 року отримує допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють. При цьому вірно виходили з того, що позивач отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи, проте ним не надано доказів, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування тощо, як і не доведено те, що відповідачка працює і матеріально забезпечена, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем потреби в матеріальній допомозі зі сторони відповідачки.

У відповідності до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик