Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 426/169/17
Провадження № 22ц/782/416/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Орлова І.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського фермерського господарства «Світанок» про визнання змін до договору оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15.05.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СФГ «Світанок» про визнання змін до договору оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги до СФГ «Світанок» про визнання змін до договору оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю І-ЛГ №070879 ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка площею 4,9259 га в межах згідно з планом (а.с.10).

30 березня 2005 року між ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець передав в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,9259 га. Договір укладено на 5 років (а.с. 12 13, 15).

Пунктом 8 цього договору передбачене переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін, якщо жодна зі сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону не пізніше ніж за 30 днів до закінчення терміну його дії.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та зі статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, , як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

21 серпня 2009 року підписані зміни (додаткова угода) до договору оренди від 30.03.2005 року, якими встановлено, що договір укладено на термін 10 років, починаючи з дати реєстрації даних змін до договору (а.с. 14).

Крім того, додатковою угодою від 21 серпня 2009 року було змінено розмір орендної плати з 1,5% до 3%.

При цьому зміни до договору оренди землі (додаткова угода) були зареєстрована у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії ДЗК 02.12.2009 року за № 40 (а.с.14-звор., 15).

Із матеріалів справи вбачається, що дія укладеного 30 березня 2005 року між ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» договору оренди земельної ділянки площею 4,9259 га (без урахування подальших змін до нього) спливала б у 2010 році. Але на протязі 2011-2013 років позивач продовжував отримувати орендну плату від СФГ «Світанок» у розмірі, передбаченому змінами до договору оренди землі, тобто у розмірі 3%. Вказаний факт у повній мірі підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

При таких обставинах суд вбачає наявність вільного волевиявлення учасників правочину щодо існування між ними після 2010 року договірних відносин відносно оренди земельної ділянки, площею 4,9259 га. При цьому вказане волевиявлення відповідало внутрішній волі сторін.

Лише у 2013 році ОСОБА_2, виявивши незадоволення подальшими умовами оплати оренди землі, звернувся до СФГ «Світанок» із письмовою заявою про його небажання надалі переукладати договір оренди землі (а.с.51).

Тобто, вказаним письмовим зверненням ОСОБА_2 особисто визнав наявність договірних правовідносин між ним та відповідачем станом на 2013 рік, а отримання позивачем у 2011-2013 роках орендної плати від орендаряу розмірі, передбаченому змінами до договору оренди землі (3 %), підтверджує наявність додаткової угоди між ОСОБА_2 та СФГ «Світанок», що стосується як розміру орендної плати, так і строку дії договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як підставу недійсності правочину змін до договору оренди землі від 30.03.2005 року позивач зазначає відсутність його підпису у вказаних змінах. При цьому він посилається на висновок № 26 від 13.07.2015 року почеркознавчої експертизи (а.с.20-24).

Однак, враховуючи приписи ст.ст.66, 137, 143-147 ЦПК України, з огляду на положення абз.4 п.17 Постанови № 5 від 12.06.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», колегія суддів вважає, що висновок експерта № 26 від 13.07.2015 року не може бути прийнятий як доказ у справі в якості саме висновка експерта (ст.66 ЦПК України), оскільки експертиза не була призначена та проведена в рамках саме цієї цивільної справи та на підставі ухвали суду, який розглядає цю справу. Крім того, справа, в рамках якої була проведена вказана експертиза, не була закінчена ухваленням рішення, оскільки позов було залишено без розгляду. Таким чином, правої оцінки висновку експерта надано не було, в основу судового рішення, яке мало б значення для суду в сенсі положень ч.3 ст.61 ЦПК України, він закладений не був.

При цьому такий висновок, на думку суду, може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки із матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_2 вже після спливу дії укладеного 30 березня 2005 року між ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» договору оренди земельної ділянки площею 4,9259 га (без урахування подальших змін до нього) неодноразово підтверджував (схвалював) наявність між ним та відповідачем правочину (договірних правовідносин) щодо оренди земельної ділянки, площею 4,9259 га, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає за необхідне критично віднестись до письмового доказу - висновку експерта № 26 від 13.07.2015 року та не приймає його до уваги.

Клопотань щодо призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи в рамках цієї цивільної справи особи, що приймають участь у розгляді справи, не заявляли. При цьому судом були виконані вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 було заявлено позовну вимогу про скасування державної реєстрації укладених 21.08.2009 року змін до договору оренди землі від 30.03.2005 року, вчиненої Сватівським районним реєстраційним округом Луганської регіональної філії Центру ДЗК (а.с.6).

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідний державний орган, що здійснює повноваження в сфері відповідної державної реєстрації, до участі у справі залучений не був.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СФГ «Світанок» як про визнання змін до договору оренди землі недійсними, так і про скасування державної реєстрації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: