Справа № 367/5522/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/2588/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 22.06.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2017 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення Коцюбинською селищною радою Київської області вимог закону при виділенні громадянам земельних ділянок.

Рішенням Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року №1936/25-5 було затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування будинку по вул. Молодіжній, 25 в селищі Коцюбинське Київської області. На підставі даного рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903313 з кадастровим номером :01:040:0103, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за №11. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2009 року вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_2, про що на державному акті на право власності на земельну ділянку зроблено відповідну відмітку. Вартість земельної ділянки за договором купівлі-продажу становила 60063,75 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.06.2013 року у справі за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008 року № 1963/25-5. Рішенням апеляційного суду Київської області від 28.08.2014 року у цій же справі також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903313, виданий ОСОБА_3, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2 та скасовано його державну реєстрацію. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, тому її було передано у власність неуповноваженим органом.

За інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.2014 року № 01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 14.04.16 № A19/180 спірна земельна ділянка відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 18 квартал. Таким чином спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме - національного природного парку «Голосіївський». Окрім наведеного спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Враховуючи, що земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2, витребувати її в порядку ст.388 Цивільного кодексу України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки, яким на даний час є Кабінет Міністрів України.

У звязку з наведеним позивач просив суд в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:040:0103, вартістю 60063,75 гривень, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2017 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким вимоги прокурора задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки факту порушення земельного законодавства. Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про недоведеність його позовних вимог. За таких умов вважає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, його позов - задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив насамперед з того, що у відповідності до положень ст. 387 ЦК України правом на витребування майна з чужого незаконного володіння наділений власник (розпорядник) такого майна. Оскільки в ході розгляду справи ні прокурором, ні Кабінетом Міністрів України не було доведено того, що останній є належним розпорядником спірної земельної ділянки, позов про витребування землі на його користь не підлягає до задоволення. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Свою позицію щодо того, що саме Кабінет Міністрів України є належним розпорядником спірної землі, прокурор обґрунтовував двома обставинами:

-дана земля віднесена до земель лісового фонду;

- спірна ділянка входить до території обєкту природно-заповідного фонду, а саме національного природного парку «Голосіївський».

Щодо віднесення земельної ділянки до категорії земель лісового фонду:

Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вже зазначалось раніше, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.06.2013 р. за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008 року № 1963/25-5, в іншій частині позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 28.08.2014 також визнано недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та скасовано його державну реєстрацію. В решті рішення суду першої інстанції було залишене без змін. Вказані рішення скасовані не були та набрали законної сили. При ухваленні такого рішення судом було встановлено той факт, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення. При цьому дана обставина доводилася прокурором, була предметом розгляду суду, який за результатами розгляду справи прийшов до висновку про безпідставність таких тверджень.

Оскільки той факт, що спірна земля не відноситься до земель лісогосподарського призначення було встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, дана обставина не підлягає новому доведенню при розгляді справи за участю осіб, щодо якої її було встановлено. За таких умов доводи прокурора в цій частині не можуть бути прийняті, що й було належним чином констатовано судом першої інстанції. При цьому колегія суд критично ставиться до критики прокурора такого преюдиційного факту, оскільки ним рішення суду, що встановлюють таку преюдицію, з даного приводу не оскаржувалися.

Не можуть бути прийняті й доводи позивача щодо того, що спірна земельна ділянка розташована на території обєкту природно-заповідного фонду - Національного природного парку «Голосіївський». Таку свою тезу позивач обґрунтовував актом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 14.04.2016 р., згідно якого спірна земельна ділянка відповідно до картосхеми території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає у 18 квартал. Також до позову додано схему розширення Національного природного парку «Голосіївський» та схему земельних ділянок наданих згідно рішень Коцюбинської селищної ради. В той же час з представлених прокурором документів вбачається, що вони вказують лише на попереднє функціональне зонування земель та не свідчать про встановлення меж парку. Натомість, як було встановлено в ході розгляду справи, межі національного природного парку «Голосїївський» відповідно до Указу Президента України від 01.05.2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» на даний час ще офіційно не визначені та не закріплені, хоча необхідність розроблення КМ України протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж такої території прямо зазначена в ч. 1 п. 2 вищевказаного Указу Президента України, чого, однак, до даного часу зроблено не було.

Зважаючи на відсутність офіційних меж території національного природного парку «Голосїївський», посилання на те, що спірна земля є частиною земель такого парку є безпідставними, оскільки для висновку про знаходження в межах будь-якої території у такої території повинні бути встановлені ці межі. При цьому саме те, що Коцюбинська селищна рада Київської області надала цю ж спірну землю у приватну власність ОСОБА_3 без того, аби перед цим були встановлені межі селища Коцюбинське, й стало підставою для скасування судом рішення ради про таку передачу землі.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Оскільки в ході розгляду справи посилання прокурора на те, що саме Кабінет Міністрів України є належним розпорядником спірної землі, відтак саме він (а не інший державний орган або орган місцевого самоврядування) має передбачене законом право на витребування такого майна з чужого незаконного володіння, так доведені й не були, вони не можуть бути прийняті судом. За таких умов позовні вимоги, що ґрунтуються на таких посиланнях, до задоволення не підлягають, що й було констатовано судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4