Справа № 732/1671/16-ц Провадження № 22-ц/795/1289/2017 Головуючий у I інстанції Березовський О. Д. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарями Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати рішення Городнянського районного суду від 17.05.2017, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до СТОВ «Іскра» про розірвання договору оренди землі відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст. 214 ЦПК України.

Незаконність оскаржуваного рішення суду обґрунтовують тим, що орендна плата згідно укладених договорів оренди між сторонами за 2014-2016 роки виплачувалась без врахування індексації, тобто виплачувалась в неповному розмірі, що є порушенням строків оплати, є систематичним, свідчить про неналежне виконання умов договору та згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВСУ від 12.12.2012 № 6-146цс12.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено наявність підстав для розірвання договорів оренди, а саме систематичної несплати орендної плати.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками земельних ділянок. 25.10.2013 позивачі уклали зі СТОВ «Іскра» договори оренди землі № 6, № 5, в оренду передали земельні ділянки загальною площею 2,4511 га. кадастровий номер :04:000:0146 та загальною площею 2,4511 га. кадастровий номер :04:000:0147 відповідно (а.с. 7-11, 13-18).

Відповідно до даних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права строк дїї договорів укладених позивачами з СТОВ «Іскра» 10 років з правом пролонгації (а.с. 19,20).

Відповідно до п. 10 Договорів № 6 та № 5 обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Укладеними договорами визначено, що орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на рік, в тому числі у разі зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством (п. 11, 13 Договорів).

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі, а також договором оренди землі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 32 ЗУ Про оренду землі та ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до ст. 30 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди, в той час як сплата орендної плати не в повному обсязі не є підставою для його розірвання.

Висновку про наявність систематичної несплати орендної плати як підставу для розірвання договору оренди землі дійшов Верховний Суд України у постанові від 12 грудня 2012 року у справі N 146цс12, який відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, на який в обґрунтування наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції і посилаються скаржники.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що орендна плата за 2014-2016 роки позивачам виплачена з урахуванням індексації грошової оцінки землі і ними отримана, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати за землю. Факт отримання орендної плати за землю позивачем не заперечується і не спростований належними та допустимими доказами (а.с. 99-106).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, щодо неналежного виконання зобов»язання з посиланням на ст.ст. 13, 21, 32 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 141 ЗК України, нормами яких визначено, що не допускається виплата орендної плати в неповному розмірі, тобто без урахування індексації, що за доводами скарги призводить до невиплати орендної плати в повному обсязі та порушення строків її виплати, наслідком чого є систематична не виплата орендної плати у визначеному договором розмірі з порушенням строків, та відповідно що і є підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду посилання заявника на правову позицію викладену в постанові ВСУ від 12.12.2012 № 6-146цс12, оскільки відповідно до вказаної правової позиції договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення, яке відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: