У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 112 313,67 дол. США, що згідно курсу Національного банку України станом на 19 січня 2015 року еквівалентно 1 775 424 грн 95 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 16 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 61 000,00 дол. США строком до 16 травня 2025 року зі сплатою 12,5 % річних.

Того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язувався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

Позивач вказував, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі й за вказаним договором, внаслідок чого позивач отримав права кредитора.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов вказаного кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 19 січня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 112 313,00 дол. США, банк просив задовольнити позов.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 травня 2008 року станом на 19 січня 2015 року в сумі 85 486,85 дол. США, що еквівалентно 1 351 353 грн 64 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 60 438,31 дол. США, що еквівалентно 955 392 грн 91 коп., та заборгованості за відсотками у сумі 25 048,54 дол. США, що еквівалентно 395 960 грн 73 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, проте з тексту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_3не згодна з рішенням апеляційного суду саме в частині вирішення позовних вимог до неї, як боржника.

ОСОБА_4, як поручитель, рішення суду апеляційної інстанції не оскаржував, як не оскаржувала вказане рішення в частині вирішення позовних вимог до нього й ОСОБА_3, а тому рішення апеляційної інстанції в частині вирішення позову до ОСОБА_4на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано ані розрахунку заборгованості відповідачки ОСОБА_3 за вказаним договором, у якому були б відображені складові елементи заявленої до стягнення суми, ані виписки з особового рахунку ОСОБА_3 з даними про рух коштів по рахунку відповідача, у зв'язку із чим дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, врахував наданий позивачем розрахунок заборгованості та виходив із неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачкою в суді першої інстанції.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову до ОСОБА_3 ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого остання отримала строком до 16 травня 2025 року кредит в сумі 61 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних. Сторони погодили, що погашення заборгованості буде здійснюватися щомісячно шляхом сплати ануїтетного платежу у сумі 725 доларів США згідно з графіком платежів (а. с. 6-22).

Того ж дня, між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №203888, згідно з яким відповідач зобов'язувався відповідати за невиконання ОСОБА_3 умов вищезазначеного кредитного договору у тому ж обсязі, що і боржник (а. с. 24-25).

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі й за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» отримав права кредитора (а. с. 33-35).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 19 січня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 112 313,67 доларів США, що еквівалентно 1 775 424 грн 95 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 60 636,03 доларів США, що еквівалентно 958 518 грн 41 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 51 677,64 доларів США, що еквівалентно 816 906 грн 54 коп. (а. с. 23, 171).

При цьому з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не здійснювала будь-яких платежів з грудня 2011 року, тобто з часу переходу прав вимоги за вказаним кредитним договором до ПАТ «Дельта Банк»(а. с. 171).

Заперечуючи проти задоволення позову, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності (а. с. 74).

За умовами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що ОСОБА_3 не здійснювала будь-яких платежів за кредитним договором з грудня 2011 року, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про доведеність позивачем неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору, внаслідок чого у ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора, виникло право на дострокове стягнення заборгованості; при цьому, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, апеляційним судом вмотивовано враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності, яка була подана до суду першої інстанції, у зв'язку із чим суд обґрунтовано стягнув заборгованість у розмірі 85 486,85 доларів США, що еквівалентно 1 351 353 грн 64 коп. (за період з 25 лютого 2012 року по 25 лютого 2015 року (час звернення до суду з цим позовом)), тобто в межах строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович