АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/5420/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Журавська О.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/9941/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дітей - відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 направив апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 у повному обсязі. Посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд розглядаючи дану справу упереджено ставився до сторони позивача, зокрема щодо залучення третьої особи. Крім того, посилання суду щодо того, що діти перебувають на утриманні батька є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Та зазначає, що за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з батьком, якщо відсутні «виключні обставини», суд зобов'язаний був визначити місце проживання дітей саме з матір'ю.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Тому, відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності третьої особи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доньки тривалий час проживають з батьком, звикли до умов проживання, м'ясця проживання та до того, що батько доглядає, займається ними, у зв'язку з чим тривала розлука з ним, а також окреме проживання з батьком може призвести до емоційного травмування дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з серпня 2012 року по жовтень 2014 року сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7,10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у сторін народились доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.8, 9).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами після розірвання шлюбу міжОСОБА_5 та ОСОБА_3 доньки лишились проживати разом з батьком, що також підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 про надання згоди на визначення місця проживання дочок разом з батьком (а.с.113).

Як вбачається із копії договору купівлі продажу квартири, ОСОБА_5 є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с. 23-26), в якій проживає разом із сином від попереднього шлюбу та чоловіком ОСОБА_8

Відповідно до копії довідки Форми 3 з місця проживання та реєстрацію, ОСОБА_9 зареєстрована у АДРЕСА_4 разом зі своїми дочками ОСОБА_10, ОСОБА_11 та Сином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

Згідно наявної в матеріалах справи копії характеристики ОСОБА_9 з 2007 року по 2013 року навчалась в Донецькому державному інституті здоров'я, фізичного виховання та спорту Національного університету фізичного виховання та спорту України та присвоєно кваліфікацію «Бакалавр спорту, менеджер фізичного виховання та спорту, викладач фізичного виховання». Також вказано, що за час навчання зарекомендувала себе з гарного боку (а.с. 22).

З 11 січня 2017 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 103). Крім того, у відповідності до Висновку Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 20 липня 2017 року №2729/1-7, позивач вагітна.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, дочки сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживаються разом із батьком ОСОБА_3 та його матір'ю ОСОБА_14 в квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 23 травня 2017 року та 20 червня 2017 року (а.с.118-120).

Згідно з вказаними Актами, умови створені для проживання та розвитку дітей є задовільними, в квартирі створені умови для повноцінного розвитку та виховання дітей, діти забезпечені необхідним одягом, взуттям тощо.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії психолого-педагогічної характеристики, яку складено практичним психологом ОСОБА_7, вихователем ОСОБА_15, соціальним педагогом ОСОБА_16 та довідки Дошкільного навчального закладу (центр розвитку дитини) №12 «Джерельце» Білоцерківської міської ради Київської області від 23 травня 2017 року дочки сторін відвідують середню групу «Росинка». Розвитком та вихованням дітей займається батько. На батьківські збори, свята розваги матір не з'являється (а.с. 111-112, 117).

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_3 працює на посаді слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України та зарекомендував себе як здібний сумлінний, ініціативний працівник, відданий справі (а.с.115), а також має стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 25 травня 2017 року «18/46/зп. (а.с.114).

Відповідно до Висновку Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 20 липня 2017 року №2729/1-7, на даний час підстави для зміни місця проживання малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_7 відсутні (а.с. 129).

Так, дійсно Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім᾽ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, судом обґрунтовано встановлено, що батьком здійснюється належний догляд за доньками, він турбується про них та забезпечує належний розвиток і виховання. Обставин, за яких дочки не могли б проживати разом з батьком судом не встановлено.

Колегія суддів вважає недоцільним зміни місця проживання дітей, оскільки вже склався сталий порядок їх проживання з батьком та зміна такої звичної обстановки може призвести до психоемоційного порушення стану дітей такого віку. Судом достеменно було встановлено, що малолітні ОСОБА_17 та ОСОБА_7 на даний час проживають у належних умовах, отримують належне піклування та догляд, а тому врахував прив'язаність дітей до батька, їх вік та потреби у повсякденному житті.

Отже, судом досліджено усі надані сторонами характеристики сторін, висновок органу опіки та піклування, що детально викладено у мотивувальній частині рішення, а тому ухвалюючи рішення по даній справі суд керувався виключно інтересами дітей.

Посилання апелянта на те, що суд зобов'язаний був визначити місце проживання дітей саме з матір'ю колегією суддів не приймають до уваги, з огляду на те, що матір, за власним волевиявленням, після розірвання шлюбу надала згоду на проживання доньок, у віці двох років, з батьком, який з того часу займається їх вихованням та утриманням, мати проживає окремо саме тому суд залишив дочок проживати з батьком у привичних для них умовах та виключно в інтересах дівчат.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між нею та дітьми існує психологічно емоційний зв'язок, що давало б підстави вважати, що визначивши місце проживання дітей з матір'ю не призведе до психоемоційного порушення стану дівчат такого віку. Крім того, позивачем не надано доказів того, що позивачем створені всі умови для проживання разом із нею.

Доводи апелянта на те, що посилання суду щодо того, що діти перебувають на утриманні батька є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дійсно в матеріалах справи наявні квитанції про переведення коштів на ім'я відповідача, про те дані переведення не мали систематичний характер, а отже доводи позивача є необґрунтованими.

Також не заслуговують на увагу посилання на те, що суд розглядаючи дану справу упереджено ставився до сторони позивача, зокрема щодо залучення третьої особи, яку залучено після отримання відповідачем рішення органу опіки та піклування на його користь, з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи 03 липня 2017 року ухвалою судді занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у справі третю особу - Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради (а.с. 122-123), при цьому висновок третьої особи про доцільність залишити дітей з батьком датується лише 20 липня 2017 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у разі зміни обставин, пов'язаних із віком дітей або інших обставин та при наявності спору між батьками мати дитини не позбавлена можливості звернення до суду із позовом про визначення місця проживання доньок та усунення перешкод у вихованні дітей.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта про те, що нею відкликана заява від 24 жовтня 2014 року про надання позивачем згоди на проживання дочок з матір'ю, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем відкликана вищевказана заява лише 05 липня 2017 року (а.с.127) під час розгляду даної справи у судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5- відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: