АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», ОСОБА_2 про визнання договору застави майнових прав та відступлення права вимоги недійсними,

за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року, -

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та безпідставності.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 543ф/02-2008.

Сума кредиту: 103 000,00 дол. США.

Цільове призначення: споживчі потреби.

Відсоткова ставка: 14 % річних.

Строк повернення: не пізніше 26 травня 2011 року.

11 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2 укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги.

Згідно п. 1.1 договору цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 543ф/02-2008 від 26 травня 2008 року, укладеного між заставодержателем та боржником ОСОБА_1

За умовами договору ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. договору, передає у заставу належні їй на момент укладення договору майнові права - право вимоги грошових коштів по договору № 20-965 строкового банківського вкладу (депозиту) від 01.09.2014 року з ПАТ «Банк Камбіо».

Відповідно до п. 1.2. предмет застави складає 52 258,36 дол. США.

Згідно п. 4.1 заставодержатель набуває права вимоги в день невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором та/або в день отримання від заставодавця заяви про дострокове повернення депозитного вкладу та/або в день порушення справи про банкрутство заставодавця/боржника. Заставодержатель з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунку заставодавця № НОМЕР_1 відкритого по договору № 20-965 строкового банківського вкладу (депозиту) від 01.09.2014 року з ПАТ «Банк Камбіо».

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок розголошення банком інформації, яка містить банківську таємницю, без його згоди було укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги. Позивач вважає, що даний договір є недійсним, оскільки він суперечить загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Договір застави є фіктивним правочином, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що 01 вересня 2014 року ОСОБА_2 внесено 329 790,00 дол. США на рахунок банку № НОМЕР_2, згідно депозитної угоди № 20-965 від 01.09.2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № 2 (а.с. 109).

Згідно з випискою по особовому рахунку та меморіальними ордерами від 12.09.20104 року № 325_1797, № 325_1789, № 325_179, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 543ф/02-2008 з рахунку ОСОБА_2 списано грошові кошти в розмірі 52 946,35 дол. США.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильного виходив з того, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину чи його фіктивності.

Те, що укладений договір породив у сторін правочину взаємні права та обов'язки, підтверджується відповідними договорами ( кредитний договір, депозитна угода, договір застави ); меморіальним ордером № 2 від 01 вересня 2014 року про внесення ОСОБА_2 329 790,00 дол. США на рахунок банку, згідно депозитної угоди № 20-965; випискою по особовому рахунку; меморіальними ордерами від 12.09.20104 року № 325_1797, № 325_1789, № 325_179, які підтверджують, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 543ф/02-2008 з рахунку ОСОБА_2 списано грошові кошти в розмірі 52 946,35 дол. США; іншими письмовими документами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувались оригінали кредитного договору № 543ф/02-2008 та договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги, колегія суддів, не приймає, оскільки банком надано суду належним чином завірені копії вказаних правочинів.

Доводи апеляційної скарги, про те, що надані представником відповідача виписка щодо руху коштів на рахунку ОСОБА_2, що відкритий у ПАТ «Пумб», та звіт про рух коштів на рахунку ОСОБА_2, не є належним доказом на підтвердження факту погашення позивачем заборгованості за кредитним договором та договором застави, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказані обставини підтверджуються саме такими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не наведено жодних доводів в обґрунтування встановленої ним наявності забезпечення договором застави вимоги ПАТ «Банк Камбіо», що випливають з кредитного договору № 543ф/02-2008, колегія суддів відхиляє, оскільки у п. 1.1 договору застави, укладеного між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_2, встановлено, що цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 543ф/02-2008 від 26 травня 2008 року, укладеного між банком та боржником ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги, про те, що жодним положенням договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги не передбачено, що права та обов'язки кредитора за кредитним договором № 543ф/02-2008 переходять від ПАТ «Банк Камбіо» до ОСОБА_2, колегія суддів відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються умовами договору застави.

Доводи про те, що позивача не було повідомлено про укладення між відповідачами спірного правочину, колегія суддів не приймає, оскільки згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 07 червня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року лишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук