У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням суду, що набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано п. 7.9 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 21 липня 2008 року № 346 щодо оформлення права власності за ОСОБА_6 на 22/25 часток комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 та стягнуто з виконавчого комітету на користь ОСОБА_5 559 999 грн 99 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди. На виконання зазначеного судового рішення виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області сплачено ОСОБА_5 38 402 грн 07 коп. Актом службового розслідування встановлено вину ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на момент прийняття виконавчим комітетом рішення від 21 липня 2008 року № 346 обіймали посади відповідно міського голови та директора Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації.

Ураховуючи викладене, виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області, уточнивши позовні вимоги, просив суд на підставі п. 9 Перехідних положень та прикінцевих положень Бюджетного Кодексу України стягнути солідарно з відповідачів у порядку регресу грошові кошти у розмірі 38 402 грн 07 коп.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1 грудня 2014 року у задоволенні позову виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області відмовлено.

Справа апеляційним судом розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області матеріальну шкоду у розмірі 38 402 грн 07 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено позовних вимог, а висновки службового розслідування ґрунтуються на листуванні з Бердянським міським відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та містять інформацію з матеріалів кримінальних проваджень з кваліфікацією дій осіб за нормами КК України, а вироку немає.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, виходив із того, що вину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у завданні збитків встановлено актом службового розслідування від 8 листопада 2013 року № 20-кс, а Бердянським управлінням Державної казначейської служби України Запорізької області 25 вересня 2012 року проведено безспірне списання коштів з рахунку виконавчого комітету на виконання постанови про арешт коштів боржника від 17 вересня 2012 року в розмірі 156 грн 61 коп. та 38 245 грн 46 коп., а всього 38 402 грн 07 коп., тому зазначені кошти як збитки, що завдані місцевому бюджету з вини відповідачів, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у порядку регресу солідарно на підставі ст. 1191 ЦК України.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що п. 7.9 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 346 від 21 липня 2008 року за ОСОБА_6 оформлено право власності на 22/25 частини комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1, що складається з основної будівлі «А», двох ганків до «А», балкону до «А».

22 липня 2008 року виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_6, а Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації здійснило державну реєстрацію права власності за останнім на 22/25 частки вказаного комплексу будівель та споруд.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 7 жовтня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 25 березня 2010 року, визнано незаконним та скасовано п. 7.9 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 21 липня 2008 року № 346.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Запорізької області від 5 листопада 2012 року та 29 квітня 2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_5 до виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_5 на відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 559 999 грн 99 коп. та судові витрати в розмірі 1 820 грн, а всього 561 819 грн 99 коп.

На виконання вказаного судового рішення виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_5 сплачено 38 402 грн 07 коп.

Відповідно до пп. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу злочину.

За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України, протягом місяця можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред'явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Якщо збитки, завдані державному бюджету (місцевому бюджету), є результатом спільних дій або бездіяльності кількох посадових та службових осіб, що призвели до завдання шкоди фізичним чи юридичним особам, такі посадові та службові особи несуть солідарну відповідальність згідно з Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що відповідно до акту про проведення службового розслідування від 8 листопада 2013 року комісія вважає, що колишній міський голова ОСОБА_3 своїми діями заподіяв майнову шкоду місцевому бюджету м. Бердянська, але притягнути його до відповідальності в рамках повноважень, наданих комісії з проведення службового розслідування, не передбачається можливим у зв'язку з тим, що останній на даний час не є посадовою особою місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди злочином, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об'єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій.

Проте апеляційний суд не визначився з характером спірних правовідносин, не з'ясував, чи дійсно відповідачі заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру.

Також апеляційний суд у порушення зазначених вимог закону та ст. 212 ЦПК України не надав належної правової оцінки факту, що в матеріалах справи відсутні докази визнання ОСОБА_4, яка на момент прийняття виконавчим комітетом рішення від 21 липня 2008 року № 346 обіймала посаду директора Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації, винною у заподіянні майнової шкоди місцевому бюджету м. Бердянська та не перевірив наявність підстав для застосування до неї солідарної з ОСОБА_3 відповідальності перед позивачем.

Таким чином, у порушення положень ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не врахував, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4у завданні позивачу шкоди та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик