Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/3520/15
Справа № 22-ц/778/1555/17 Головуючий у 1-й інстанції: Парій О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 02.07.2008 року ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 0514/08/19-Аnewv на суму 62 500,00 доларів США зі строком повернення до 01.07.2015 року з виплатою 13% річних. Пунктом 2.3 договору передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту щомісячно в сумі не менше 745 грн. Кредитні зобовязання ОСОБА_3 забезпечені порукою ОСОБА_3, яка зобовязалася у разі невиконання або порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором відповідати перед Банком як солідарний боржник. На порушення умов кредитного договору позичальник щомісячні платежі не вносить, внаслідок чого станом на 13.01.2015 року має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 12 173,38 доларів США, із яких: 9 969,26 доларів США сума заборгованості за кредитом, 958,60 доларів США заборгованість за процентами, 1 245,52 доларів США пеня. Посилаючись на вказані обставини, Банк просив суд на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України стягнути з позичальника і поручителя всю суму заборгованості в солідарному порядку.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0514/08/19-Аnewv від 02 липня 2008 року станом на 13 січня 2015 року в розмірі 173 053 (сто сімдесят три тисячі пятдесят три) гривні 64 (шістдесят чотири) копійки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 19 січня 2017 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що справу розглянуто з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження наявності у Банка ліцензії на здійснення валютних операцій, факту укладання кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів і факту отримання вимоги дострокового повернення кредиту. Поза увагою суду залишилася та обставина, що з листопада 2008 року Банк в односторонньому порядку безпідставно, без згоди позичальника і поручителя збільшив відсоткову ставку з 13% на 15% річних. Крім того, кредитний договір не містить графіку повернення кредиту, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Справу розглянуто за відсутності відповідачів, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 на території проведення АТО і які не були обізнані про час і місце розгляду справи. З вказаних підстав ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити Банку у задоволенні позову.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував.

В судовому засіданні, яке відбувалося 13.04.2017 р. відповідач ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу, не заперечував, що з липня 2014 року припинив вносити платежі на погашення кредиту, проте точний розмір заборгованості назвати не може. Наполягав на тому, що Банк підвищив відсоткову ставку за кредитом без згоди поручителя, у звязку з чим вважає поруку припиненою.

Представник Банку просив відхилити апеляційну скаргу. На спростування доводів апеляції щодо валюти кредитування позивач надав суду копії банківської ліцензії і дозвіл на здійснення валютних операції. З метою перевірки доводів відповідача про безпідставне підвищення відсоткової ставки за кредитом з 28.11.2008 року по справі була оголошена перерва до 18 травня 2017 року і сторонам було запропоновано надати додаткові письмові докази (копії платіжних документів, квитанцій, додаткових договорів тощо) на підтвердження своїх доводів і заперечень.

В судове засідання, призначене на 18 травня 2017 року, ні представник позивача, ні відповідач ОСОБА_3 не зявилися, додаткових письмових доказів суду не надали. Представник Банку 18 травня 2017 року направив письмове клопотання, в якому просив надати додатковий час для витребування письмових доказів, які зберігаються в м. Києві і в м. Донецьку. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Справу відкладено розглядом на 6 липня 2017 року. Про час і місце розгляду справи Банк повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Відповідач ОСОБА_3, зареєстрованим місцем проживання якого являється місто Торез, Донецької області, за останньою відомою адресою від отримання повістки ухилився, що підтверджується довідкою відділення звязку про причини невручення повістки адресату. Проте, інформація про час і місце розгляду справи оприлюднена на офіційному веб-сайті Апеляційного суду Запорізької області. За вказаних обставин колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, визнавши причини їх неявки у судове засідання неповажними.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник допустився порушень графіку повернення кредиту, має прострочену заборгованість, а тому вся сума боргу за тілом кредиту і відсотками підлягає стягненню на користь Банку в солідарному порядку з боржника і поручителя в національній валюті за курсом НБУ, визначеним станом на 13 січня 2015 року. Оскільки відповідачі проживають на тимчасово окупованій території, пеня, нарахована Банком після 14 квітня 2014 року, у відповідності до ст.1,2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стягненню не підлягає.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх при неповному зясуванні фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін.

Як установлено судом першої інстанції, 02 липня 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №№ 0514/08/19-Аnewv, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 62 500 доларів США, із строком повернення 01 липня 2015 року та зі сплатою за користування кредитом 13 % річних. Забезпеченням повернення кредиту є договір застави автомобіля ВМW, моделі 325, тип-легковий купе, рік випуску 2007. За умовами договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця в сумі не менше 745 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок у Ворошиловському відділенні Донецької філії АКБ «Форум». Зміна процентної ставки за користування кредитними коштами за ініціативою Банку здійснюється шляхом направлення позичальнику повідомлення, де зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої вона вводиться. Позичальник протягом 10 днів з моменту відправлення Банком такого повідомлення повідомляє про свою згоду із запропонованими змінами процентної ставки. У випадку незгоди із запропонованою процентною ставкою, позичальник повідомляє про це Банк та повертає кредитні кошти не пізніше ніж до настання дати з якої вона вводиться та сплачує нараховані проценти (а.с.10-11, п.1, 2.3, 5.2 кредитного договору).

Банк виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 62 500 доларів США не заперечувався останнім в засіданні апеляційного суду.

На забезпечення повернення кредитних коштів між ОСОБА_4 та АКБ «Форум» було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником, включаючи суми кредиту, нарахованих відсотків за кредитом та неустойки (п. 2.1-3.1 вказаного договору поруки).

Додатковою угодою від 30 червня 2010 року № 1 внесено зміни у кредитний договір стосовно страхування предмету застави автомобіля ВМW.

Додатковою угодою від 24 липня 2012 року сторони домовились про внесення змін до п.5.5 кредитного договору щодо згоди позичальника до надання доступу до його кредитної історії та передачу інформації до відповідного бюро кредитних історій.

Позичальник ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, про що листом від 14 листопада 2014 року повідомлено позичальника та поручителя, з вимогою про дострокове виконання зобов'язань та сплату сум кредиту, нарахованих відсотків і пені, яку відповідачами залишено без виконання (а.с.15).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 13.01.2015 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 12 173,38 доларів США, із яких: 9 969,26 доларів США сума заборгованості за кредитом, 958,60 доларів США заборгованість за процентами, 1 245,52 доларів США пеня (а.с.16).

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Дійшовши обґрунтованого висновку про те, що визначена Банком заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника на підставі ст.ст.1050,1054 ЦК України, суд першої інстанції допустився порушень норм ст. 559 ЦК України.

Згідно із ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і у разі порушення ним зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-3176цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції залишено без уваги, та обставина, що виходячи з умов кредитного договору, позичальник, підписавши його, домовився з банком про можливість внесення змін до кредитного договору, про що також зазначено і п. 3.4 договору поруки.

Проте не можна вважати, що відповідно до п. 3.4 договору поруки ОСОБА_4 надала згоду на зміну відсоткової ставки за кредитом без повідомлення її про це Банком.

Належних і допустимих доказів повідомлення поручителя про підвищення відсоткової ставки за кредитом Банк суду не надав.

Зважаючи на те, що Банк в односторонньому порядку без згоди поручителя і повідомлення останнього змінив відсоткову ставку за кредитним договором, збільшивши її з 13% до 15% річних, що призвело до збільшення відповідальності поручителя, порука у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України припинила свою дію, а отже підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя суд першої інстанції не мав.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 і відшкодування судових витрат на підставі ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції вимог ст. 192 ЦК України являються неспроможними.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

На спростування доводів апеляційної скарги Банк надав суду апеляційної інстанції фотокопії Банківської ліцензії і дозволів на здійснення валютних операцій, а тому Банк правомірно надав кредит позичальнику в іноземній валюті.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції стягнув заборгованість за кредитним договором не в валюті кредитування, а в національній валюті за курсом обміну 15,77 грн. за 1 дол. США станом на 15 січня 2015 року дата визначення заборгованості.

Банк рішення суду першої інстанції не оскаржив, хоча на день ухвалення судового рішення курс долару зріс і становив 21,64 грн. за 1 дол. США. Стягнення судом першої інстанції заборгованості не в валюті кредитування, а в національній валюті не призвело до порушення прав позичальника і за відсутності апеляційної скарги Банку не є підставою для скасування в цій частині рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк з 28 листопада 2008 року в односторонньому порядку без згоди позичальника збільшив відсоткову ставку з 13% до 15% річних являються неспроможними, оскільки за умовами п.5.2 кредитного договору зміна процентної ставки за користування кредитними коштами за ініціативою Банку здійснюється шляхом направлення позичальнику повідомлення, де зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої вона вводиться. Позичальник протягом 10 днів з моменту відправлення Банком такого повідомлення повідомляє про свою згоду із запропонованими змінами процентної ставки. У випадку незгоди із запропонованою процентною ставкою, позичальник повідомляє про це Банк та повертає кредитні кошти не пізніше ніж до настання дати з якої вона вводиться та сплачує нараховані проценти (а.с.10-11, п. 5.2 кредитного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України доповнено статтею 1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Із наданих письмових доказів у справі вбачається, що у відповідності з умовами кредитного договору Банк з 28 листопада 2008 року підвищив відсоткову ставку за кредитом з 13% річних на 15% річних, повідомивши про це позичальника.

Отже, банком рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

При цьому як вбачається із матеріалів справи після повідомлення про підвищення процентної ставки і до січня 2014 року позичальник сплачував проценти за новою ставкою, що відповідно до положень ч.ч. 2,3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України вказує на згоду позичальника зі зміненим розміром процентної ставки.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не містить графіку погашення кредиту, є безпідставними. Умовами кредитного договору сторони визначили порядок погашення кредиту, а саме: дату внесення щомісячного платежу, його розмір, тощо, що узгоджується із положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на день укладання договору.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, розгляд справи за відсутності відповідачів, щодо яких відсутні відомості про належне повідомлення їх про час і місце розгляду справи, являються також неспроможними. Як вбачається із матеріалів справи, постійним зареєстрованим місцем проживання відповідачів являється м.Торез, Донецької області тимчасово непідконтрольна українській владі територія. Інформація про час і місце судового розгляду цивільної справи була розташована на офіційному сайті судової влади України та в газеті Урядовий курєр № 165 від 09.09.2015 року. Таке повідомлення відповідачів про час і місце судового розгляду узгоджується з вимогами ст.ч.9 ст.74 ЦПК України.

За вказаних обставин передбачених законом підстав для скасування судового рішення в частині стягнення кредитної заборгованості з позичальника судова колегія не вбачає.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору на користь держави підлягають компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_3 пропорційно частці задоволених позовних вимог. Понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції щодо відповідача ОСОБА_3 не змінюється.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення заборгованості з позичальника повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в зазначеній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2015 року по цій справі в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_5 і розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Банк Форум» у задоволенні позову про стягнення із ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в загальній сумі 1730, 54 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: