У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росавто» про стягнення боргу за оренду, штрафу, індексу інфляції, 3% річних, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Росавто» на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість за суборенду нерухомого майна у розмірі 20 033 грн 20 коп., за водопостачання холодної та гарячої води − 10 050 грн 44 коп., три проценти річних − 1 552 грн 51 коп., індекс інфляції − 1 102 грн 04 коп., неустойку (пеню) −16 492 грн 45 коп., а всього 49 230 грн 64 коп., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, заподіяну внаслідок невиконанням відповідачем зобов'язань.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 01 жовтня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росавто» (далі − ТОВ «Росавто») укладено договір суборенди нерухомого майна № 01/10/11, відповідно до якого відповідачеві передано в суборенду нежитлові приміщення АДРЕСА_1.

20 квітня 2014 року між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Росавто» укладено угоду про розірвання (припинення) договору суборенди нерухомого майна № 01/10/11 від 01 жовтня 2011 року, відповідно до якої сторони останнім днем оренди вважали 20 квітня 2014 року та погодили, що на момент припинення дії договору за ТОВ «Росавто» наявна заборгованість у розмірі 43 700 грн.

18 грудня 2014 року між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги, за яким останній отримав право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за договором суборенди нерухомого майна № 01/10/11 від 01 жовтня 2011 року.

Посилаючись на те, що ТОВ «Росавто» не виконало взятих на себе зобов'язань за договором суборенди нерухомого майна, позивач просив задовольнити його вимоги.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року позов про стягнення боргу за оренду, штрафу, індексу інфляції, трьох процентів річних задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Росавто» на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 22 687 грн 75 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ТОВ «Росавто» про стягнення заборгованості за оренду, водопостачання холодної та гарячої води, неустойки, індексу інфляції, трьох процентів річних, а також відшкодування судового збору, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ТОВ«Росавто» на користь ОСОБА_6 заборгованість по суборенді, неустойку, три проценти річних, та інфляційні нарахування у розмірі 13 637 грн 04 коп.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6до ТОВ«Росавто» про стягнення заборгованості з водопостачання холодної та гарячої води, відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Росавто» просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннючастково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що 01 жовтня 2011 рокуміж ФОП ОСОБА_7та ТОВ «Росавто» укладено договір суборенди нерухомого майна № 01/10/11, за умовами якого ТОВ «Росавто» були передані в суборенду нежитлові приміщення АДРЕСА_1

20 квітня 2014 рокуміж ФОП ОСОБА_7та ТОВ «Росавто» укладено угоду про розірвання договору суборенди нерухомого майна від 01 жовтня 2011 року сторони домовилися припинити дію цього договору з 21 квітня 2014 року, а також погодили, що на момент припинення дії договору за ТОВ «Росавто» наявна заборгованість у розмірі 43 700 грн. Зазначеною угодою також погоджено графік, відповідно до якого ТОВ «Росавто» гарантувало сплату заборгованості у такі строки:

10 000 грн − в строк до 30 липня 2014 року, 10 000 грн − в строк до 30 серпня 2014 року, 13 700 грн − в строк до 30 вересня 2014 року, 10 000 грн − в строк до 30 жовтня 2014 року.

В той же день між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Росавто» підписано акт приймання-передачі приміщення.

03 вересня 2014 рокуТОВ «Росавто» перерахувало ФОП ОСОБА_7 3 000 грн.

24 жовтня 2014 рокуФОП ОСОБА_7 направила відповідачеві лист-претензію про погашення заборгованості у розмірі 40 700 грн.

18 листопада 2014 рокуміж ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор (ФОП ОСОБА_7.) передав, а новий кредитор (ОСОБА_6.) прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і став кредитором за договором суборенди нерухомого майна № 01/10/11 від 01 жовтня 2011 року, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Росавто», та за угодою від 20квітня 2014 року про розірвання основного договору.

25 грудня 2014 рокуОСОБА_6 направив ТОВ «Росавто» вимогу про погашення до 30 грудня 2014 рокузаборгованості по орендній платі у сумі 40 700 грн, та виплату неустойки у розмірі 10 050 грн 44 коп.

15 квітня 2015 рокуТОВ «Росавто» сплатило позивачеві 20 666грн 50 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, суд апеляційної інстанції при здійсненні індексу інфляції допустив порушення, не врахувавши умов погашення заборгованості та порядку розрахунків.

Так, відповідно до угоди від 20 квітня 2014 року ТОВ «Росавто» зобов'язалось сплатити заборгованість у такі строки: 10 000 грн до 30 липня 2014 року, 10 000 грн до 30 серпня 2014 року, 13 700 грн до 30 вересня 2014 року, 10 000 грн до 30 жовтня 2014 року. 03 вересня 2014 року ТОВ «Росавто» сплатило 3 000 грн, а 15 квітня 2015 року − 20 666 грн 50 коп.

При проведенні розрахунків суд апеляційної інстанції мав приймати до уваги дату внесення чергової суми на погашення заборгованості, дату та розмір фактичного погашення заборгованості, визначивши 3 % за кожні із вказаних періодів та з урахуванням розміру заборгованості.

Наприклад: строк внесення 10 000 грн визначено до 30 липня 2014 року, фактично відповідачем погашено 3 000 грн до 03 вересня 2014 року.

Тобто, заборгованість виникла з 30 липня 2014 року і продовжувалась до 03 вересня 2014 року, а саме 35 днів до внесення 3 000 грн.

10 000 грн х 35 днів х 3 % :365 днів.

З 03 вересня 2014 року зазначена заборгованість зменшилась на 3 000 грн і за наступний період розрахунок 3 % річних має проводитись за формулою 7 000 грн х кількість днів заборгованості (з 03 вересня 2014 року по день погашення заборгованості) х 3 % : 365.

За інший період заборгованості 3 % річних проводиться за такою ж формулою.

Таким чином, у порушення статей 212, 213, 214, 303, 304 ЦПК України апеляційний суд не встановив всіх дійсних обставин справи, належним чином не дослідив наданого позивачем розрахунку заборгованості та усіх його складових, а також невірно застосував норми матеріального права у частині вирахування трьох відсотків річних.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343−345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Росавто» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак