Справа № 172/229/16-к
Провадження № 2/172/415/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2017 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Глушко О.М., за відсутності сторін та без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, пені за їх несплату, додаткових витрат на утримання дитини та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 17 липня 2010 року по 3 квітня 2013 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2

У вказаному шлюбі у них народився спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20.03.2013 року стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 березня 2013 року до повноліття дитини, тобто до 11.08.2028 року.

Відповідач здійснював виплати аліментів нерегулярно та не в повному обсязі, а надалі взагалі припинив їх виплату. У звязку з чим вироками Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року та від 02.03.2017 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України та ч. 2 ст. 164 КК України відповідно. Згідно із розрахунковим листом боржника ОСОБА_2 станом на 01.08.2017 року заборгованість по сплаті аліментів складає 33 250 (тридцять три тисячі двісті пятдесят) гривень 19 копійок.

Оскільки заборгованість зі сплати аліментів утворилася через неналежне виконання відповідачем своїх обовязків, позивач вважає, що неустойка (пеня) повинна стягуватися за весь час прострочення сплати аліментів, тобто з 01.03.2013 року по 01.08.2017 року. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33 250,19 гривень, пеню за несплату аліментів у розмірі 9 788,30 гривень, відшкодування додаткових витрат на дитину у розмірі 3 548,09 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх. Надав суду заяву про подальше слухання справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що не згоден з позовними вимогами щодо моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу. На даний час він сплачує аліменти у повному обсязі. Поступово буде погашати і заборгованість відповідно до матеріального стану. Надав суду заяву про подальший розгляд за його відсутності.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив таке.

Сторони 17 липня 2010 року уклали шлюб після чого дружина взяла прізвище чоловіка «Подольна».

11 серпня 2010 року народився ОСОБА_3, батьками якого згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 294850 є сторони по справі.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

20 березня 2013 року ОСОБА_2 заочним рішенням Васильківського районного суду зобовязано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.03.2013 року до повноліття дитини, тобто до 11 серпня 2028 року.

У звязку з несплатою аліментів відповідач станом на 1 серпня 2017 року має заборгованість, відповідно до довідки державного виконавця, у сумі 33 250,19 гривень.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а разі спору судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір заборгованості зі сплати аліментів, які вже стягнуті рішенням суду від 20.03.13, то відсутні правові підстави для повторного стягнення вказаної заборгованості рішенням суду.

Вирішуючи питання про сплату неустойки за прострочення сплати аліментів суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

З урахуванням того, що вироками Васильківського районного суду від 03.07.2014 року та від 02.03.2017 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КК України та ч. 2 ст. 164 КК України відповідно, то заборгованість виникла саме з його вини, а тому позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню оскільки необхідно здійснити перерахунок неустойки за місяці, в яких аліменти сплачені, за формулою, визначеною позивачем та яка відповідає правовій позиції Верховного Суду України, а саме:

- за січень та лютий 2016 року із розрахунку того, що в лютому сплачено одну тисячу гривень, що перевищує суму місячної сплати аліментів за попередній місяць сплата по аліментах погашається (1 000 -699,01=300,99), а залишок 300,99 гривень переходить як часткова сплата за лютий 2016 року (699,01-300,99)?1:100=3,98; 3,98?29=115,42 гривень),

за червень 2017 року (533,10-500)?1:100=0,33; 0,33?30=9,90 гривень),

за липень 2017 року ((533,10-500)?1:100=0,33; 0,33?31=10,23 гривень).

Таким чином, здійснивши перерахунок (9788,30-744,53+135,55), де 9788,30 заявлена сума пені за несплату аліментів, 744,53 сума пені за січень, лютий 2016 року та червень, липень 2017 року, яка розрахована позивачем, 135,55 - сума пені за січень, лютий 2016 року, червень та липень 2017 року, яка визначена судом з урахуванням доданих відповідачем квитанцій (січень 2016 р. 0 грн., лютий 2016 р. 115,42 грн., червень 2017 р. 9,90 грн., липень 2017 р. 10,23 грн.), отримуємо 9 179,32 гривень сума, яка підлягає стягненню з відповідача як пеня за несплату аліментів за період з 01.03.2013 року по 01.08.2017 року.

Розглядаючи вимогу ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до вимог чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві не міститься посилання на те, у чому саме полягає заподіяння моральної шкоди позивачеві, якими доказами це підтверджується, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди. У судовому засіданні також не надано доказів ушкодження здоровя позивачки, її незаконного перебування під слідством і судом, порушень нормальних життєвих звязків чи інших страждань, визначених ст. 23 ЦК України, заподіяних з вини відповідача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині повністю.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, а не витрат, які зумовлені забезпеченням повсякденних потреб дитини у їжі, одягу, іграшках та ін. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною позивачем документально лише суму 360 гривень, яка витрачена нею під час здачі аналізів сина через хворобу та не може визнати додатковими інші вказані у позовній заяві платежі, такі як придбання одягу, інших речей для сина, оскільки це забезпечення повсякденних потреб дитини та сплату за дитячий садочок, оскільки такі витрати носять добровільний характер.

Разом з тим суд враховує положення ст. 180 СК України, якою встановлено рівні обовязки обох батьків з утримання дитини.

Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Статтею 79 ЦПК визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем на обґрунтування витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги адвокатом від 27 липня 2017 року відповідно, який укладено між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1, акт приймання-передачі виконаних робіт від 12 вересня 2017 року до вказаного договору та копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 27.07.17.

Разом з тим, не зважаючи на надані позивачем документи, суд не може погодитись із законністю даної вимоги.

Так, договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5 укладено ОСОБА_1 27 липня 2017 року, а вже 2 серпня 2017 року позивачка надала до суду заяву про відкладення судового розгляду у звязку з наміром залучити до участі у справі юридично освіченого представника. 10 серпня 2017 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_6, який 7 серпня 2017 року нотаріально уповноважений ОСОБА_1 представляти її інтереси у цивільній справі та у подальшому постійно приймав участь у судових засіданнях. У подальшому ОСОБА_1 подавала дві уточнені позовні заяви, які підписані особисто нею та представником зазначений ОСОБА_6 Адвокат ОСОБА_5, не зважаючи на надане договором право, жодного разу не приймав участь у судових засіданнях у цивільній справі.

Таким чином надані позивачем ОСОБА_1 документи щодо факту надання їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 суперечать матеріалам справи, а тому вимога про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки у даному випадку позивачем заявлено також і вимоги про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди, а судовий збір у порушення вимог закону під час подання заяви не сплачено, то, з урахуванням результату розгляду справи з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі, встановленому статтею 4 вказаного Закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-181, 185, 194-196 Сімейного Кодексу України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 62, 79, 88, 158, 212-213 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, пені за їх несплату, додаткових витрат на утримання дитини та моральної шкоди задовольнити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2) пеню за несплату аліментів за період з 01.03.2013 року по 01.08.2017 року у розмірі 9 179 (девять тисяч сто сімдесят девять) гривень 32 копійки.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у сумі 180 (сто вісімдесят) гривень.

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Васильківський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Битяк