АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4546/17 Головуючий 1 інст. Семіряд І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 2 червня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 2 червня 2017 року подання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою ОСОБА_2 21 червня 2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань покладених на нього рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова.

Ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, є незаконною та необґрунтованою, постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції не було належним чином повідомлено стягувача про час і місце розгляду подання, обмежено право на судовий захист.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції суду не було надано.

З таким висновком суду першої інстанції, судова колегія погоджується з наступних підстав.

В п. 5 ч. 1 ст. 6 «Про порядок виїзду з України та в'їзд в України громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В розумінні п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків за рішенням суду, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України . Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - о закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 3) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; 4) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 28.03.2017 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 638/10304/16-ц виданого 23.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на Користь ОСОБА_2 за договором позики суму заборгованості 100287,86 грн ( а.с.106).

Відповідно ч.1. ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження крім постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріали справи не містять даних про направлення рекомендованим листом з повідомленням та вручення боржнику ОСОБА_4 постанови про відкриття провадження від 28 березня 2017 року.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що державним виконавцем вживалися заходи з метою примусового виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01.02.2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Суд першої інстанції навів переконливі мотиви з яких дійшов висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця, оскільки матеріали справи не містять доказів факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, щодо розгляду судом подання державного виконавця без повідомлення стягувача про час і місце розгляду не спростовуються матеріалами справи та не є обґрунтованими, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено повідомлення судом сторін та інших заінтересованих осіб про розгляд подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а розглядається негайно лише за участю державного виконавця (ст.377-1 ЦПК України).

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права і скасуванню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в: :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 2 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, в силу ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1