У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про визнання незаконними дій енергопостачальника та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») по відключенню від електропостачання квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача відновити постачання електричної енергії у зазначеній квартирі;

- стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі 290 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що його батько - ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_2. У грудні 2006 року його батько помер.

05 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на користування електричною енергією, відповідно до умов якого облік спожитої електричної енергії у зазначеній квартирі проводиться за допомогою лічильника, проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, постачання електроенергії до квартири не проводилося.

Згідно листа відповідача від 02 серпня 2016 року, після смерті його батька 09 січня 2014 року, останнім було припинено постачання електричної енергії у зв'язку із відсутністю доступу до приладу обліку та відсутністю даних про показання лічильника відповідно до п. 30 Правил користування електричною енергією для населення.

Також позивач вказував, що 27 травня 2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину, до складу якої увійшла зазначена квартира, а 26 липня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір за № 260323023 про користування електричною енергією. Станом на 26 липня 2016 року заборгованості за електроенергію, відповідно до акта звірки розрахунків за електроенергію, не виявлено.

З огляду на вказане позивач вважав дії відповідача по відключенню квартири від електропостачання незаконними, а тому просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» підключити належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» задоволено частково, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій, а також в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання поновити постачання електричної енергії скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги про визнання дій по відключенню від електропостачання квартири незаконними, суд першої інстанції виходив з того, що відсутній такий спосіб захисту порушеного права, як визнання неправомірними дій юридичної особи приватного права.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача підключити належну ОСОБА_4 квартиру до електропостачання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано вимог п. 7 Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), а тому він зобов'язаний відновити постачання електричної енергії в квартиру позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача підключити належну ОСОБА_4 квартиру до електропостачання, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій, та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, керуючись вимогами Закону України «Про електроенергетику» та ПКЕЕН, виходив із недоведеності позивачем вимог щодо незаконного відключення квартири від енергопостачання, оскільки її відключення відповідачем було проведено у відповідності до п. 3, 21, 30, 37 ПКЕЕН, що підтверджується направленням позивачу письмового попередження щодо передачі показання приладів обліку та щодо відсутності доступу до лічильника (а. с. 77, 78, 94, 95); при цьому 05 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено договір про користування електричною енергією згідно з п. 6 ПКЕЕН, а 26 липня 2016 року, тобто після оформлення ним спадщини, між сторонами було укладено договір про користування електроенергією.

Також судом вмотивовано зазначено про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити електропостачання, оскільки позивачем не надано доказів сплати витрат на повторне підключення відповідно до вимог п. 36 ПКЕЕН.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій виходили з того, що правовідносини з приводу постачання електричної енергією регулюються Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди внаслідок припинення постачання електричної енергії та у разі неправомірних дій енергопостачальника, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції в не скасованій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович