У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю Мазурок А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду від 15 травня 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 15 травня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №0707/39 від 13 липня 2007 року в розмірі 254 024,92 грн., яка складається з наступного : заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 142 897,95 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 111 126,97 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3810,37 грн. В частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено із спливом строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" вважає його незаконним в частині відмови в стягнення заборгованості з поручителя.

Вказує на те, що строк виконання кредитного договору настав 12.07.2012 року, тобто п'ятирічний строк позовної давності за договором спливає 12.07.2017 року. Приватбанк звернувся із позовом у січні 2016 року, тобто до закінчення строку виконання кредитного договору та договору поруки за ним. Отже, Приватбанк звернувся із позовом у межах строку передбаченого договору поруки у розумінні статті 559 ЦК.

Зазначає про неправильне тлумачення судом першої інстанції ст.ст. 546-559, 1054-1056 ЦК та 60,61, 212-214 ЦПК України.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 15 травня 2017 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_3 та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" Мазурок А.А. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" оскаржується рішення в частині відмови у стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_3, в іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перегляду в апеляційній інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково та відмовляючи в позові в частині позовних вимог до ОСОБА_3 суд 1-ї інстанції виходив з того, що порука, яка забезпечувала виконання зобов'язання за кредитним договором № 0707/39 від 13 липня 2007 року є припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк пред'явлення вимоги настав13 січня 2013 року, а повідомлення було направлено позивачем на адресу поручителя 13 листопада 2015 року, тобто зі спливом строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитну угоду № 0707/39, відповідно до п.1.2 якої загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди 350000 грн., п.1.3. визначено, що термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договором про видачу траншів кредиту, а також графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 12.07.2012 року. (а.с.13-16,17,18,19).

13 липня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами п.1 якого предметом цього договору є надання поруки ОСОБА_3 перед ПАТ КБ "Приватбанк" за виконання приватним підприємцем ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитною угодою від 13.07.2007 року №0707/39. (а.с.20).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в розмірі 239 911,56 грн. (а.с.4). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення від 23 лютого 2012 року скасовано, призначено справу для розгляду в загальному порядку (а.с.47-48). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с.68).

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Як випливає з роз'яснення даного в абзаці 4 п.24 Постанови Пленуму ВСС України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» від 30.03.2012 року за № 5, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як випливає з правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові 6-1077цс15 від 2 вересня 2015 року, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Вимоги за попереднім позовом від лютого 2012 року залишені без розгляду. Кредитний договір укладався на термін до 12 липня 2012 року. З новою позовною заявою банк звернувся в березні 2016 року.

Покликання апелянта на п. 12 договору поруки, яким встановлено строк для звернення з вимогою про захист порушеного права в 5 років, обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки ним фактично підміняються поняття збільшення строку позовної давності та строку поруки, який не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов'язання поруки. Право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються і жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313 -315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" відхилити..

Рішення Рівненського міськогосуду від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич