Справа №479/286/16-ц 03.07.2017 03.07.2017 03.07.2017
Провадження №22-ц/784/1405/17
Справа №479/286/16-ц
Провадження № 22 Ц- 784/ 1405/17 р. Головуюча першої інстанції: Микитей Л.Л.
Категорія - 27 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І менем України

03 липня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

ОСОБА_2

із секретарем: Богуславською О.М.

за участю

представника

позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційними скаргами

ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк», або Банк) на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14. 03. 2017 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування збитків,

встановила

18.04. 2016 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПАТ «Приватбанк» про відшкодування збитків, завданих автоматичним списанням коштів з карткового рахунку.

Позивач зазначав, що 24.08.2007 р. ним було укладено з Банком договір кредиту, за умовами якого він отримав 1587 грн. 30 коп. кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23.04.2014 р. у стягненні заборгованості, розмір якої, станом на 11.02. 2014 р., складав 35266 грн. 12 коп., відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Посилаючись на те, що відповідач і після цієї дати продовжував автоматичне списання коштів з його карткових рахунків на яких облікувалися кошти його заробітної плати, позивач просив відшкодувати збитки завдані цими неправомірними діями.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14. 03. 2017 р. ухвалено про часткове задоволення позовних вимог.

Цим рішенням на користь ОСОБА_4 стягнуто з Банку 5194 грн.18 коп. у відшкодування збитків, 3000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу та в доход держави 551 грн.20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість висновків суду щодо відсутності підстав для автоматичного списання коштів на суму 5194 грн.18 коп., який не врахував, що підчас оформлення картки для виплат позивач погодився з умовами договору щодо права банку списувати кошти з карткового рахунку за наявності заборгованості за іншими договорами, які були укладеними між сторонами та продовжували діяти на час списання коштів.

Крім того, Банк вважав неправомірним стягнення коштів на відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки відсутні докази її надання та розрахунок, який підтверджує розмір цих витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Зокрема він вважав, що після ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 35266 грн.12 коп. з підстав пропуску позовної давності Банк не вправі був вимагати погашення цієї заборгованості, у тому числі шляхом автоматичного списання коштів з карткового рахунку.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково виходячи з таких підстав.

Ухвалючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання, які виникли за кредитним договором позивачем, належним чином не виконані, а тому Банк, відповідно до п.3.2.5 Умов та правил надання споживчого кредиту, які є невідємною частиною цього договору мав право на такий спосіб захисту порушеного права, як автоматичне списання простроченої заборгованості за кредитним договором, за виключенням сум списаних з карток, які не мають відношення до кредитного договору.

Але з такими висновками суду погодитись у повній мірі неможливо оскільки до них суд дійшов без належного дослідження наданих доказів та врахування вимог закону і договору.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягнуть за собою наслідки, передбачені ст. 611 ЦК зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Положення ст. ст. 1054 - 1055, які регулюють правовідносини, що виникли з договору кредиту передбачають письмову форму договору для укладення договору споживчого кредиту.

У разі відкриття банківського рахунку Банк, відповідно до приписів ст.1071 ЦК України, вправі списати кошти з такого рахунку лише за розпорядженням клієнта.

За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що 24.08.2007 р. з ОСОБА_4 було укладено кредитний договір за умовами якого він отримав 1587 грн. 30 коп. кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення не пізніше 24.08.2008 р., що відповідає строку дії кредитної картки.

Зазначений договір укладено шляхом підписання анкети заяви позичальника.

Його невідємною частиною є Умови та правила надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до пунктів 3.2.5; 3.3.5.Умов Банк має право списувати кошти з усіх поточних рахунків боржника при настанні строків платежів у межах належних до сплати сум.

За договором Банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості 29**81 та видав для доступу до цього рахунку платіжну кредитну картку414*281.

В звязку з неналежним виконанням кредитного зобовязання виникла заборгованість у розмірі 3101 грн., а разом з судовим збором та витратами на і.т.з. заборгованість склала 3141 грн. 84 коп., яка стягнута судовим наказом, виданим Кривоозерським районним судом 17.11.2008 р.

Судовий наказ повернуто державним виконавцем без виконання.( а. с. 103-104), але заборгованість облікується за боржником.

Матеріали справи не містять доказів того, що судовий наказ скасовано або визнано таким, що не підлягає виконанню, чи щодо нього державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за пропуском строку для примусового виконання виконавчого документа.

За таких обставин Банк вправі був використовувати щодо цієї заборгованості такий договірний спосіб самозахисту порушеного права, який передбачений пунктами 3.2.5; 3.3.5.Умов

В подальшому Банк продовжував нараховувати заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11.02.2014 р. складала 35266 грн.12 коп.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23.04.2014 р., яке набрало законної сили 05.05.2014 р., у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про її стягнення відмовлено за пропуском позовної давності.

Внаслідок ухвалення такого рішення вступає в дію передбачена п.1 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборона кредитодавцю вимагати повернення кредитної заборгованості.

Наявність такої заборони означає, що після того, як кредитору відмовлено судом у стягненні заборгованості, він позбавляється права на її погашення будь-яким іншим способом, у тому числі і шляхом автоматичного списання з рахунків боржника.

Автоматичне списання коштів з рахунку боржника, який відкрито у 2015 році, здійснювалося після ухвалення судового рішення, яким встановлено пропуск строку позовної давності.

Оскільки суд цих обстави справи не врахував та стягнув збитки на користь позивача частково у розмірі, який не відповідає вимогам закону, то оскаржуване рішення, згідно з приписами ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру відшкодування.

При цьому колегія суддів виходить з того, що відшкодуванню підлягає сума, яка складає різницю між загальним розміром коштів автоматично списаних Банком на погашення кредитної заборгованості, а саме 18150 грн. 50 коп. та розміром заборгованості, визначеної судовим наказом, а саме 3141 грн.85 коп.

Що стосується висновків суду про відмову у стягненні моральної шкоди, то в цій частині підстав для перегляду рішення не має, оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо перегляду рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо правових підстав для відшкодування усієї суми автоматично списаних коштів не заслуговують на увагу, оскільки борг у розмірі 3141 грн. 85 коп., визначено судовим наказом до закінчення перебігу позовної давності, а тому Банк мав право на його списання з рахунку боржника, як заборгованість визначену у судовому порядку.

Не підлягають врахуванню і доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності автоматичного списання коштів, адже після ухвалення рішення, яким встановлено факт пропуску строку позовної давності примусове повернення простроченої кредитної заборгованості, у тому числі шляхом автоматичного списання заборонено згідно з приписами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», незалежно від наявності такої умови договору.

Що стосується посилань Банку на неправильне відшкодування витрат позивача на правову допомогу, то їх також не можна визнати обґрунтованими, оскільки допомогу за договором надавала юридична фірма. Представник фірми, який є фахівцем права, приймав участь у підготовці позову та у судовому розгляді справи.

Послуги позивачем оплачено у розмірі 3000 грн., що не перевищує граничних розмірів компенсації цих витрат, відповідно до фактичного обсягу часу участі представника у судових засіданнях ( а. с. -24, 25,49, 50. 64 150,156,161,168)

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в іншій частині .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14. 03. 2017 р. змінити в частині розміру збитків.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 2052 грн. 33 коп. в якості відшкодування збитків, завданих автоматичним списанням коштів.

В іншій частині рішення місцевого суду - залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_5