Справа № 236/3143/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Шаньшиної М.В.

при секретарі - Ковнєрової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту родинних відносин та факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_2, яка померла 06.02.2017 року, визнавши його рідним сином померлої та встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_2. Заявник повідомляє, що 06.02.2017 року у м. Антрацит Луганської області померла його матір на підтвердження факту смерті заявник отримав: лікарське свідоцтво про смерть № 16 від 07.02.2017 року та свідоцтво про смерть серії І-ВВ № 017800, виданого 10.02.2017 року виконавчим комітетом Кріпенської селищної ради міста Антрацит, самопроголошеної ЛНР.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про реєстрацію факту смерті ОСОБА_1 Я К., однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми.

Крім цього в свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1, серії ЯВ№856894, виданому 26.04.1952 року Пасічанською сільською радою Остропільського району Каменець-Подільської області (з 04.02.1954 року перейменована в Хмельницьку область), в графі імя та по батькові написане ОСОБА_3.

З огляду на це, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду задля встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_2 та встановлення факту родинних відносин між ним та його матірю ОСОБА_2 із заявою в порядку окремого провадження.

Заявник та заінтересована особа були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, просили справу розглянути за їх відсутності, заявник заяву підтримав та просив її задовольнити, а представник заінтересованої особи просив справу розглянути на розсуд суду (а.с.29,30).

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, згідно зі ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши надані до суду документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з паспортом громадянина України серії ЕМ № 629607, виданим Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 24.04.2000 року, ОСОБА_1 народився 31.03.1952 року в с. Пасечна Остропольського району Хмельницької області.(а.с. 5)

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.6)

Відповідно до наданого заявником свідоцтва про народження серії ЯВ№856894, виданого 26.04.1952 року Пасічанською сільською радою Остропільського району Каменець-Подільської області (з 04.02.1954 року перейменована в Хмельницьку область), ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, в графі імя та по батькові написане ОСОБА_3.(а.с.8).

Згідно з даними, що містяться у Домовій книзі будинку № 15 по вул. Попова смт. Кріпенське, м. Антрацит, Луганська область(а.с.9-11) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно були зареєстровані за вказаною адресою.

Тобто вказані документи свідчать про те, що заявник та ОСОБА_2 є рідними сином та матірю.

Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Крім того, відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана до суду родичами померлого або їхніми представниками. Отже, встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту смерті його матері.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 щодо встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про реєстрацію факту смерті ОСОБА_1 Я К., однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми(а.с.31).

ОСОБА_2 народилась 24.01.1922 року в с. Рідкодуби Старосинявського району Хмельницької області, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

З причини хронічної серцевої недостатності ОСОБА_2 06.02.2017 року померла у м. Антрацит Луганської області;факт смерті відображено в наданому заявником лікарському свідоцтві про смерть № 16 від 07.02.2017 року та свідоцтві про смерть серії І-ВВ № 017800, виданого 10.02.2017 року виконавчим комітетом Кріпенської селищної ради міста Антрацит, самопроголошеної ЛНР(а.с.17,18). Судне сприймає ці документи як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст, оскільки викладена в них інформація підтверджується іншими доказами по справі.

Зокрема, судом оглянуто фотокартку з місця поховання ОСОБА_2

Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням.

ОСОБА_1 звертався до Лиманського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області в листопаді 2017 року із заявою про реєстрацію факту смерті своєї матері, однак орган ДРАЦС листом від 13.11.2017 року № 2450/15.37-94 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с.31).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Так, судом встановлено, що 10.02.2017 року померла ОСОБА_2, про що на тимчасово непідконтрольній українській владі території було видано лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Луганської області та вихід частини території області (в тому числі м. Антрацит) з-під контролю державної влади України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року

№ 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі на території м. Антрацит Луганськогї області.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника ОСОБА_1 від встановлення факту смерті своєї матері в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене,керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 209, 208-223, 234, 256-259, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, визнав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, рідним сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2,яка народилась 24.01.1922 року в с. Рідкодуби Старосинявського району Хмельницької області; яка померла 06.02.2017 року у смт. Кріпенський м. Антрацит Луганської області у віці 95 років від тяжкої хвороби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду відповідно до ст. ст. 257-1, 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню; оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Суддя -