РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

за участі секретаря Філіпенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, зацікавлена особа: Суворовського районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Заявники звернулись до суду із заявою в якій просить встановити факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Заява обґрунтована тим, що 30.09.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 25.11.2015 року шлюб між ними було розірвано за спільною заявою, що стверджується свідоцтвом виданим Керченським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. В подальшому заявниця звернулась до Суворовського районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області для внесення вказаних відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Проте, заявниці було відмовлено у проведені такої реєстрації. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник заявників у судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив задовольнити дану заяву.

Заінтересована особа Суворовський районний у м.Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Херсонській області в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що Керченським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим на підставі спільної заяви подружжя від 24.10.2015 року, зареєстровано розірвання шлюбу, про що 25.11.2015 року здійснено запис акту про розірвання шлюбу № 419. При звернення до Суворовського районний у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян заявниці відмовлено в проведені державної реєстрації розірвання шлюбу, з підстав того, що документ про розірвання шлюбу видано на території не підконтрольній України.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації факту розірвання шлюбу, оскільки отримати належним чином засвідчене рішення не має можливості, у звязку з тим, що АР Крим є окупованою територією України, відповідно до с.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Судом також встановлено, що заявником вичерпані можливості для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, окрім як звернення до суду.

Керуючись ст.ст.10,14,60,212-215,223,234,251-256,257-1 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, зацікавлена особа: Суворовського районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту розірвання шлюбу - задовольнити.

Встановити факт розірвання шлюбу з 25.11.2015 року, між ОСОБА_1, 19.05.1984р.н. та ОСОБА_2, 01.05.1978р.н.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.Е. Дорошинська