СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - про виключення з числа спадкоємців першої черги за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила виключити з числа спадкоємців першої черги за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_10, - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі хоча і записані дітьми спадкодавця, проте насправді ними не є, звертала увагу на відсутності кровного споріднення.

За текстом позовної заяви позивач стверджує, що вона із спадкодавцем перебувала у шлюбі та проживала разом з ним багато років. В той же час, до того часу, як вони зустрілилися та почали разом проживати разом, спадкодавевь мав інших дружин та дітей від них. Зауважувала, що спадкодавець нібито останні роки свого життя неодноразово висловлював їй припущення, що відповідачі йому нерідні діти, що так йому здавалося.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених судом вище. На питання зазначив, що про те, що відповідачі ймовірно нерідні діти спадкодавець казав тільки позивачу, самим відповідача йому не відомо чи повідомляв про такі припущення за час свого життя. Також додав, що будь-яких процесів чи перевірок даних фактів за час свого життя і до досягненння дітьми повноліття також не ініціював.

Представник відповідачів проти задоволення позову категорично заперечував, звертав увагу, що положеннями чинного на момент розгляду справи СК України встановлена можливість оспорювання батьківства особою, яка записана батьком лише до досягнення дитиною повноліття, а в разі такого незнання після її смерті це можуть здійснити його спадкоємці (ст.ст.136, 137) Враховуючи, що відповідний актовий запис про народження та відповідно батьківства спадкодавця був здійснений у період чинності КпШС (ст.56) необхідно враховувати і його положення щодо оспорення батьківства, які встановлювали безпосередньо лише право однієї особи на таке оспорювання, а саме - батька і лише протягом року з моменту дізнання про таку обставину. На цій підставі наполягав, що позивач не є суб?єктом цих відносин незалежно від нормативної бази, яка підлягає застосуванню, адже безпосередньо сам спадкодавець жодного волевиявлення направленого для оспорювання власного батьківства та виключення себе як батька з актового запису про народження не здійснював, а факт здійснення такого запису був відомий спадкодавцю з народження відповідачів. Повідомив, що навпаки у спадкодавця і його дітьми - відповідачами у справі - були нормальні стосунки.

Також наполягав на категоричній відмові його довірителів як дітей спадкодавця від надання дозволу на «розкопування» могили батька та відібрання у нього зразків, а також щодо відібрання зразків від них. І на їх думку саме клопотання через дії які необхідно вчинити з тілом померлого не тільки порушує їх право на повагу до особистого життя, але й є прямою загрозою до зневаги існуючим в державі релігійним традиціям.

Крім того, звертав увагу на фактичні напружені стосунки між сторонами через наявність спору щодо спадкового майна та його поділу як спадкоємців померлого. Відмічав, що звернення з даним позовом як і заявлення безпідставного клопотання про проведення судово-біологічної (судово-генетичної) посмертної експертизи є фактично спробою затягування іншого судового провадження, розгляд якого здійснюється в Києво-Святошинському районному суді Київської області, де позивачами у справі виступають саме відповідачі до теперішнього позивача щодо визнання права власності на майно після смерті ОСОБА_10 через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Пояснив, що таким самим чином (затягування) теперішні позивачі намагалися вчинити і в тому провадженні заявляючи клопотання про зупинення провадження та оскаржуючи в апеляційному порядку відмову суду першої інстанції в задоволенні їх клопотання.

Акцентував, що вимога щодо виключення відповідачів з числа спадкоємців в разі задоволення позову взагалі моде створити ситуацію, коли при цьому будуть наявні відмості про батька в актовому записі, однак дане питання позивачем взагалі не порушується, що може свідчити про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого ймовірно порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України)

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.149)

Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи з врахуванням положень ст.ст.1258, 1261 ЦК України спадкоємцями померлого є його діти та дружина.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилась ОСОБА_7, батьками якої вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.181)

ІНФОРМАЦІЯ_5 року народилась ОСОБА_6, батьками якої вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.184)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4, батьками якого вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.176)

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_5, батьками якого вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_15, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.178)

ІНФОРМАЦІЯ_6 року народився ОСОБА_9, батьками якого вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.156)

ІНФОРМАЦІЯ_6 року народився ОСОБА_8, батьками якого вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.156)

ІНФОРМАЦІЯ_7 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №614 (а.с.151)

11 вересня 1992 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, з присвоєнням подружжю після реєстрації шлюбу спільного прізвища «ОСОБА_6», зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану м. Києва Палац одруження «Дарницький», актовий запис №1658 (а.с.185)

Отже спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_10 є: його дружина ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Право оспорювання батьківства відповідно до ст.136 СК України належить безпосередньо тому чоловіку, який записаний батьком в актовому записі про народження дитини, а в разі певних життєвих обставин, зокрема смерті особи, яка вказана як батько, право на таке оспорювання переходить до його спадкоємців (ст.137 СК України). Разом з тим обидві статті містять ряд обов?язкових ознак щодо зазначеного оспорювання, зокрема:

-ст.136 СК України: доведення відсутності кровного споріднення; здійснення такого оспорювання після народження дитини і до досягнення нею повноліття;

-ст.137 СК України: смерті особи вказаної батьком до народження дитини за умови попереднього подання ним заяви до нотаріуса про невизнання свого батьківства; смерті особи вказаної батьком після подання позовної заяви про виключення його з актового запису про народження; необізнаність особи вказаної батьком про внесення інформації до актового запису щодо його батьківства;

Підстави визначені у статті 137 СК України наділяють спадкоємців померлого правом на звернення до суду з відповідним позовом або його безпосередню підтримку під час розгляду справи в суді.

Виходячи з аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що кровна спорідненість це кровний зв'язок осіб, що ґрунтується на походженні однієї особи від іншої. Фактично з аналізу матеріалів справи вбачається безпосереднє заперечення сторони позивача наявності такого кровного споріднення між спадкодавцем та спадкоємцями в особі відповідачів, що підтверджується і поясненнями наданими представником позивача в судовому засіданні про те, що нібито за час свого життяспадкодавець неодноразово казав позивачу про те, що відповідачі є йому нерідними дітьми. Однак обов?язковим наслідком доведеності відсутності такого зв?язку між особами є внесення відповідних змін до документів, в яких вони закріплені.

Також суд критично оцінює надані представником позивача пояснення у справі, оскільки відповідно до ст.57 ЦПК України такі пояснення надані не під присягою, а інших доказів наведених обставин суду не надано.

Така ж сама позиція закріплена і в Постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2003 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Проте сама позовна заява не містить такої вимоги як виключення відомостей про батька з актового запису про народження відповідачів, що в свою чергу унеможливлює винесення судом об?єктивного і повного рішення по справі та створює своєрідний правовий конфлікт з незрозумілими наслідками таких дій для відповідачів, що в подальшому може призвести до порушення законних прав та інтересів останніх.

Так, представником позивача безпосередньо в судовому засіданні 04.07.2017 було заявлено клопотання про проведення судово-біологічної (судово-генетичної) посмертної експертизи.

Ухвалою суду від 04.07.2017 в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Як вже раніше суд акцентував увагу (у вищевказаній ухвалі) відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України)

Таким чином, висновок експерта є лише одним із видів доказів, передбачених ЦПК України.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

ЦПК України також передбачені випадки обов'язкового призначення експертизи - це заявлення такого клопотання обома сторонами (ч.1 ст.145 ЦПК України)

Також є обов'язковим призначення експертизи за клопотанням хоча б однієї із сторін в разі необхідності встановлення характеру та ступеню ушкодження здоров'я, психічного стану особи, віку особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (ч.2 ст.145 ЦПК України)

Таким чином, аналіз наведених представниками обґрунтувань свідчить про те, що в даному спорі немає підстав для обов'язкового призначення експертизи.

В той же час, для встановлення спорідненості в спадкових справах може бути призначена відповідна експертиза.

Предметом же даної справи не є необхідність встановлення спорідненості родинних відносин. Навпаки, підставою позову виступає відсутність такого кровного споріднення.

У зазначених ст.137 СК України випадках батьківство оспорюється шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини.

Тобто в данному випадку прослідковується послідовний причинно-наслідковий зв?язок, який повинен одночасно і бути відображеним у позовних вимогах, з якими особа звертається до суду. Так порушуючи питання про відсутність кровного споріднення між особами на позивача як на спадкоємця першої черги поширюють обов?язкові умови виникнення права на звернення з таким позовом: подання померлим заяви до нотаріауса, подання померлим позовної заяви та необізнаність померлого про наявність такого статусу.

Наполягання позивача та її представника в судовому засіданні щодо існування у спадкодавця сумнівів власного батьківства жодного документального підтвердження в матеріалах справи не знайшли, сама позивач в судове засідання не з?явилась та своїм правом бути допитаною як свідок, враховуючи що за твердженнями висловленими в позовній заяві та озвученими предстаником в судовому засіданні безпосередньо їй спадкодавець висловлював твердження щодо відсутності кровного споріднення з відповідачами, які були покладені стороною позивача в основу її позову, не скористалась.

Окремо слід відмітити, що сама позовна заява не містить жодного обгрунтування підстав звернення до суду з таким позовом, окрім посилань на «нібито» висловлені в приватній розмові позивача з чоловіком (спадкодавцем) сумніви, доказів наявності таких «сумнівів» позивачем та її представником не надано. Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача пояснив, що зі слів його довірителя спадкодавцем за життя висловлювались відповідачам такі сумніви і навіть було запропоновано здійснити перевірку, разом з тим сам спадкодавець цього робити не захотів.

Сам представника також підтвердити дані слова свого клієнта не може, оскільки дані розмови відомі позивачу лише «нібито» зі слів померлого. Правового обгрунтування заявлених вимог позовна заява також не містить.

В свою чергу представник відповідачів взагалі категорично заперечував можливість таких висловлювань з боку спадкодавця, наполягав, що саме звернення до суду з таким позовом спрямоване лише на затягування вирішення питання щодо поділу спадкової маси, яке на даний момент є предметом розгляду справи в суді. Окремо звертав увагу на можливому фактичному порушенні законних прав та інтересів відповідачів в разі задоволення позову через відсутність правового наслідку у вигляді виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

На підстав вищевикладеного, враховуючи відсутність в матеріалах справи взагалі будь-яких доказів на підтвердження викладених позивачем обставин та недоведеності стороною позивача власних тверджень, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - про виключення з числа спадкоємців першої черги за законом, - відмовити.

Рішення суду може бути оскарження в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом?янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.С. Кицюк