АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №752/3333/16-ц Головуючий у 1 інстанції Юзькова О.Л.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9055/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Станішевській Б.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ЗолотковоїГ.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання протиправними дій банку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «Фідобанк» про визнання протиправними дій банку відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2008 між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №1776, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США для будівництва житлового будинку строком до 21.08.2028. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, за яким позивач передав банку в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором, що виникла станом на 23.11.2012 у розмірі 1 213 453,50грн, та судовий збір.

Також судом установлено, що 22.04.2015 між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого позивач передав банку в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, яка станом на момент його укладення склала 2 784 973,02грн, предмет іпотеки (земельну ділянку) вартістю на момент укладення даного договору 723 300,00грн.

При цьому сторони визначили, що заборгованість іпотекодавця за кредитним договором погашається шляхом зменшення розміру сукупної заборгованості боржника на суму, що є вартістю предмета іпотеки, яка враховується в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором, а правовідносини сторін за кредитним договором припиняються.

12 серпня 2015 року ПАТ «Фідобанк» направив на адресу позивача лист-повідомлення про те, що Кредитним комітетом ПАТ «Фідобанк» прийняте рішення про припинення зобов'язань ОСОБА_5 щодо сплати залишку заборгованості за кредитним договором №1776 від 19.08.2008 в розмірі 1 954 163,54грн шляхом прощення боргу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 фактично не погоджується з наявністю прощеного боргу, адже вважає, що заборгованість за кредитним договором погасив у повному обсязі за рахунок предмета іпотеки, проте, вимог про захист прав споживача, які на його думку порушив банк, припинивши зобов'язання за кредитним договором шляхом прощення боргу, не пред'явив. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем, не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами договірних зобов'язань.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Правильно встановлені судом першої інстанції обставини справи з приводу укладення кредитного договору №1776 від 19.08.2008 та Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22.04.2015, їх умов та порядку виконання сторонами не заперечується.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що 22.04.2015 між ним ПАТ «Фідобанк» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого позивач передав банку в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором предмет іпотеки - земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вважає, що після продажу вказаної земельної ділянки та зарахування суми її вартості в рахунок погашення заборгованості по кредиту його зобов'язання з повернення кредиту виконані у повному обсязі, у зв'язку з чим у банку не було законних підстав для прощення боргу у розмірі 1 954 163,54грн.

Такі доводи позивача спростовуються умовами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1.3. якого розмір заборгованості позивача перед банком за кредитним договором складала 125 020,23 доларів США, що в еквіваленті становить 2 784 973,02грн; п. 1.6. вказаного Договору експертна грошова оцінка предмета іпотеки (земельної ділянки) становила 723 300,00грн, що станом на момент укладення договору еквівалентно 32 086,50 доларів США (ас19-22).

Пунктом 1.11. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22.04.2015 визначено, що заборгованість погашалася шляхом зменшення її розміру на суму вартості предмета іпотеки (125 020,23 доларів США - 32 086,50 доларів США = 92 933,73 доларів США, що еквівалентно станом на момент прийняття Кредитною комісією рішення про прощення боргу 15.06.2015 становить 1 954 163,54грн).

Підписавши вказаний Договір, ОСОБА_5 підтвердив та погодився з його умовами (п.1.8.) (ст.ст.626-629 ЦК України). Отже, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 125 020,23 доларів США позивач сплатив вартість предмета іпотеки 32 086,50 доларів США, у зв'язку з чим у нього залишилась несплаченою заборгованість у розмірі 92 933,73 доларів США, яка на підставі рішення кредитного комітету ПАТ «Фідобанк» списана шляхом прощення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. При цьому прощення боргу - це односторонній правочин, який вчиняє кредитор.

Відповідно до п.п. 164.2.17п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, а тому особі необхідно самостійно відобразити зазначену суму у річній податковій декларації та відповідно сплатити податки та податкові платежі.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновків суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований до даних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки питання щодо оподаткування доходів фізичних осіб регламентується Податковим кодексом України, що виходить за межі правовідносин сторін за Договором кредиту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Таким чином, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5, оскаржуючи наявність прощеного боргу, вимог щодо захисту прав позивача, порушених ПАТ «Фідобанк» в рамках виконання зобов'язань, не ставить.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилався в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, як мають значення для вирішення спору, правильно визначив правовідносини сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна