Справа №766/9430/16-ц
Пров. №2/766/2428/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Кована В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та ОСОБА_2 районної державної адміністрації Херсонської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого вказав, що його батьки відмовились від нього після народження, тобто з моменту народження позивач був позбавлений батьківського піклування. У період з 1992 року по 2008 року позивач був вихованцем державних дитячих закладів. Незважаючи на вищезазначене, позивачу не було надано у встановленому порядку статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування. Внаслідок бездіяльності відповідача - ОСОБА_2 районної державної адміністрації Херсонської області останнім не вжиті заходи щодо надання позивачеві статусу дитини, що унеможливило реалізацію позивачем права на державне забезпечення у навчальних закладах, прав на грошову компенсацію для придбання одягу та взуття, матеріальну допомогу після закінчення навчального закладу. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Херсонської області на свою користь майнову шкоду в сумі 73862 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримані повністю. Надані пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, надав суду письмові заперечення.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_3 народився 31.08.1989 року та згідно довідки виданої за висновком медико-соціальної (експертної) комісії є інвалідом другої групи з дитинства.

Відповідно до заяв батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від свого сина ОСОБА_3

Незважаючи на те, що позивач з моменту народження був позбавлений батьківського піклування, йому не було надано відповідного, у встановленому законом порядку статусу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Херсонським міським судом Херсонської області 28.04.2016 року ухвалено рішення за яким встановлено факт наявності у ОСОБА_1 статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування за період 31.08.1989 року по 30.06.2011 рік.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2013 року встановлено, що неотримання відповідачем статусу дитини, позбавленої батьківського піклування обумовлено протиправною бездіяльністю ОСОБА_2 районної державної адміністрації.

Крім того, судом встановлено, що позивач з вересня 2008 по червень 2011 року навчався в Цюрупинському професійному ліцеї.

Після закінчення навчання в зазначеному навчальному закладі позивач з вересня 2011 року по січень 2012 року навчався у Херсонському політехнічному коледжі Одеського національного політехнічного університету.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що діти, позбавлені батьківського піклування, це, зокрема, діти, від яких відмовились батьки.

Наявність вказаного статусу, надає дитині певні соціальні гарантії та пільги, реалізацію яких здійснюють відповідні органи та установи. Указані соціальні гарантії та пільги діють і після досягнення дитиною повноліття (18 років) - у разі, якщо вона продовжує навчання.

Загальний зміст вказаних соціальних гарантій визначений у ст. 4 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", ч. 1 якої передбачає, що заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою . При цьому, як передбачено ч.2 вказаної статті закону такі заходи встановлюються у формі державних соціальних стандартів на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. У свою чергу - ч.3 вказаної статті закону передбачає, що державні соціальні стандарти та нормативи встановлюються щодо: мінімального матеріального забезпечення, витрат на харчування, одяг та взуття; житлового забезпечення на рівні, не нижчому за встановлені у Житловому кодексі Української РСР нормативи; житлового забезпечення таких після завершення їх виховання в різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку, якщо вони не мають свого житла відповідно до житлових нормативів або мають житло з характеристиками, нижчими за встановлені житлові нормативи; мінімального стандарту щодо забезпечення першого робочого місця; мінімального стандарту разової грошової фінансової допомоги при закінченні такими дітьми| виховного, навчального закладу чи при закінченні перебування таких дітей у різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку; мінімального стандарту щомісячного утримання таких дітей та осіб із їх числа у вищих навчальних закладах до досягнення ними 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладах; мінімального стандарту забезпечення таких дітей іграшками, що сприяють розвитку спортивним інвентарем, газетами, журналами відповідного дитячого, юнацького загального пізнавального та виховного спрямування; мінімального стандарту забезпечення дитини до надання їй статусу дитини сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; мінімального стандарту грошового забезпечення батьків-вихователів, прийомних батьків. Крім того, як передбачено ч.4 вказаної статті, Кабінет Міністрів України може встановлювати інші додаткові мінімальні соціальні стандарти, норматив споживання та нормативи забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про забезпечення організаційно-правових соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" держава здійснює повне державне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також забезпечує: виплату стипендії, розмір якої на 50 % перевищує розмір стипендії у відповідному навчальному закладі; виплату щорічної допомоги для придбання навчальної літератури у розмірі трьох місячних стипендій; випускників навчального закладу одягом та взуттям, в порядку, встановленому КМУ.

Згідно з п. 13 постанови КМУ від 05.04.1994 р. № 226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" встановлено, що дітям - сиротам та дітям позбавленим батьківського піклування: при вступі на навчання до професійно-технічних училищ та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок тих навчальних закладів, які вони закінчили (при умові перебуванні їх на повному державному утриманні), комплект нового одягу та взуття на суму не менше 12 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та грошова допомога у розмірі не менше 2,5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (підпункт 1 зазначеного вище пункту); які є студентами, учнями - надається щорічна матеріальна допомога у розмірі не меншому 8 неоподаткованих мінімумів доходів громадян ( підпункт 3 зазначеного вище пункту ); які є випускниками - при їх працевлаштуванні - видається одяг, взуття, м'який інвентар та обладнання на суму не менш як 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (конкретизація відповідної норми, що передбачена ст. 8 ЗУ "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування"), а також одноразова грошова допомога у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів доходів громадян ( підпункт 5 означеного вище пункту );

Таким чином, у зв'язку з тим, що з вини генічеської районної державної адміністрації позивач не отримав статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, позивач - за весь період навчання в Цюрупинському професійному ліцеї та Херсонському політехнічному коледжі Одеського національного політехнічного університету, а саме в період з 01.09.2008 року по 31.01.2012 року не перебував на повному державному утриманні, щомісячний розмір якого мав би бути не меншим прожиткового мінімуму, і загальний розмір якого за вказаний період становив 32672 грн., згідно розрахунку, отримував стипендію на 50 % нижче ніж мав би отримувати, у результаті чого загальна сума недоплати становить 5495,28 грн., згідно розрахунку, не отримував коштів на придбання навчальної літератури, в результаті чого загальна сума недоплати за цими виплатами становить 5 587,26 грн., згідно розрахунку, не отримував щорічної матеріальної допомоги, що передбачена підпунктом 3 п. 13 Постанови КМУ від 05.04.1994 р. № 226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", в результаті чого загальна сума недоплати за цими платежами становить 544 грн., згідно розрахунку.

Також, (із значеної вище причини), під час вступу до Цюрупинського професійного ліцею, позивач не отримав виплат, передбачених підпунктом 1 п. 13 Постанову КМУ від 05.04.1994 р. №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" і розмір яких становив 246,6 грн. Крім того, після закінчення Цюрупинського професійного ліцею позивач не отримав виплат, передбачених підпунктом 5 п. 13 Постанови КМУ від 05.04.1994 р. № 226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", а саме: грошової допомоги у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів, що становило 5760 грн., та компенсації за придбання одягу та взуття у розмірі не менш як 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становило 680 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1173 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України ) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішення, діями або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоуправління при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом цивільного законодавства ( ст. ст. 22 та 23 ЦК України ) відшкодування шкоди здійснюється шляхом відшкодування збитків (коли заподіяна майнова шкода ) та - у випадках встановлених законом - моральної шкоди (коли заподіяна шкода нематеріального характеру ).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В свою чергу збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ); доходи які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Таким чином, позивач, з вини ОСОБА_2 районної державної адміністрації був позбавлений матеріального та грошового забезпечення, компенсаційних виплат на загальну суму 73862 грн.

На підставі зазначеного вище суд визнає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, вони також, відповідно до ст. 1167 ЦК України, є обґрунтованими, так як внаслідок протиправної бездіяльності ОСОБА_2 районної державної адміністрації позивач був позбавлений можливості нормального навчання, оскільки з метою забезпечення себе всім необхідним, вимушений був працювати, постійно дбати про те, щоб знайти собі їжу, одяг, у окремих випадках - житло, що з урахуванням наявності в нього інвалідності другої групи спричиняло позивачу душевний біль та дискомфорт, чим позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, розмір заявленої позивачем моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений суду, у зв'язку з чим, з урахуванням ступеню моральних страждань позивача, суд вважає можливим задовольнити ці вимоги в сумі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1173 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 73862 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отриманої копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6