Справа № 456/2428/17
Провадження № 2/456/1612/2017
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про відвід судді

14 листопада 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию заяву ОСОБА_2 про відвід головуючій-судді ОСОБА_1 по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про відвід головуючій-судді ОСОБА_1, мотивуючи тим, що суддя Гула Л.В. прийняла позовну заяву ОСОБА_3 без додержання вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України, та в порушення вимог ч. 1 ст. 121 ЦПК України не повернула заяву позивачці. Такі дії судді дають підстави сумніватися в її обєктивності та неупередженості.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявилися, про причину неявки не повідомили.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву відповідача про відвід, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст., ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

Право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом, встановленим законом, закріплене як на конституційному, так і галузевому рівнях. Так, ч. 1 ст. 124 Конституції встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Статті 126-130 Конституції містять вимоги щодо незалежності і недоторканності суддів, підкорення їх лише закону, заборону впливати на суддів у будь-який спосіб тощо, а також гарантії, що дають можливість забезпечити додержання цих положень. Ці та інші положення знаходять своє подальше закріплення та деталізацію в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI.

Конституційний Суд України в резолютивній частині свого Рішення від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) зазначив, що незалежність суддів є невідємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у звязку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обовязків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

На рівні галузевого законодавства гарантії незалежності та неупередженості суддів містяться у статтях 20-25 ЦПК України, які визначають підстави відводу (самовідводу) суддів, порядок вирішення заяви про відвід та наслідки відводу суддів.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом) зазначено: «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обгрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть маги певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду».

Як на підставу для задоволення заяви про відвід відповідач покликається на порушення суддею вимог ч. 3 ст. 118 та ч. 1 ст. 121 ЦПК України, прояв упередженого та необєктивного ставлення до вирішення справи, порушення суддею вимог Закону України «Про статус суддів».

Суд вважає, що наведені відповідачем ОСОБА_2 мотиви не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід, оскільки доводи відповідача є необґрунтованими і стосуються процесуальних дій судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, відтак жодних доказів, які б давали стороні право сумніватися у безсторонності та неупередженості судді під час розгляду справи відповідачем не подано.

За змістом ст. 20 ЦПК України обставинами, що викликають сумнів у об'єктивності та неупередженості судді, можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того, щоб ці обставини були покладені в основу заяви про відвід вони повинні бути доведеними.

При розгляді заяви суд керується нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами цивільно-процесуального закону, з врахуванням Конвенції про захист прав людини та основних свобод та судової практики Європейського суду, які згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права, під час здійснення провадження в справі суд дотримується основних засад, принципів та завдань цивільного судочинства, таких як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права та розгляду справи в розумні строки, передбачені практикою Європейського суду. Судовий процес відбувається на засадах диспозитивності та змагальності, суд здійснює правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, сприяє сторонам у витребуванні доказів у справі та вживає заходів до невиправданих зловживань сторонами своїми процесуальними правами.

Викладені в заяві про відвід обставини не є підставою для відводу судді в розумінні п. 4 ч.1 ст. 20 ЦПК України.

При розгляді даної справи головуюча по справі суддя Гула Л.В. діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід судді Гулі Л.В.

Відповідачем ОСОБА_2 не наведено достатньо підстав для відводу судді Гулі Л.В., передбачених ст. 20 ЦПК України, як і не зазначено обставин, які були б безумовною підставою для відводу судді та інших обставин, які б викликали сумнів у її обєктивності та неупередженості.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявленого відводу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 124, 126-130 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року, Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), ст., ст. 2, 8, 20, 24 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючій-судді ОСОБА_1 по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Суддя Л.В.Гула