Справа № 408/106/16-ц
Провадження № 22ц/782/390/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, липня місяця, 05-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Коновалової В.А., Коротенка Є.В., за участю секретаря: Козубської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, в інтересах держави в особі Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 липня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача у справі на належного, а саме ОСОБА_3 на ОСОБА_2 В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 січня 2013 року він купив у ОСОБА_2 вказаний будинок за 3500 доларів США. Договір про купівлю-продаж не був оформлений нотаріально, однак ними, як сторонами, були виконані всі його умови: ним було сплачено повну суму договору, що підтверджується письмовою розпискою відповідача, а ОСОБА_2 у свою чергу передала йому у власність вказаний будинок, передала ключі, віддала технічну документацію. Для оформлення зазначеного правочину відповідач у січні 2013 року оформила довіреність на імя ОСОБА_3, якою уповноважила останнього від її імені продати цей будинок йому. Однак до терміну закінчення дії довіреності правочин так і не був оформлений. Довірена особа відповідача не бажала посвідчувати правочин, посилаючись на проведення антитерористичної операції. Позов було прийнято до розгляду і рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок було задоволено. Суд вирішив визнати дійсним правочин купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що був укладений 05 січня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Не погодившись із вказаним рішенням, керівник Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, в інтересах держави в особі Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним правочину купівлі - продажу житлового будинку відмовити. Також просив суд вирішити питання по судовим витратам.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним правочину купівлі - продажу житлового будинку, суд першої інстанції послався на те, що сторони домовилися зі всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. Позивач належним чином виконав договір, передавши відповідачеві обумовлену суму грошей, відповідач частково виконав договір, передавши нерухомість. В той же день відповідач оформила нотаріально посвідчену довіреність на ім'я третьої особи - ОСОБА_3, якою уповноважила останнього оформити від її імені договір купівлі - продажу вказаного будинку з позивачем. Строк дії довіреності був визначений у три роки, тобто до 05 січня 2016 року. Протягом вказаного часу ОСОБА_3 ухилявся від нотаріального оформлення вказаного правочину, чим не виконав доручення відповідача.

З таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до приписів ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З розписки, наданої ОСОБА_2 ОСОБА_1 05.01.2013 року, встановлено, що відповідачка прийняла від позивача грошові кошти у сумі 3500 доларів США. за усним договором купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду позивачкою доказів суду не було надано жодних доказів на підтвердження факту ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Розписка є датованою січнем 2013 року, тобто до початку АТО з моменту її складання пройшов значний проміжок часу. Всі ці обставини виключають можливість визнання судом такого договору дійсним саме на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Крім того, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на момент складання розписки ОСОБА_2 була власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, між тим, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, саме право власності надає власникові право розпорядження своїм майном. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов до необґрунтованого висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним правочину купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України -невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21.07.2016 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок Щодо розподілу судових витрат по справі, то на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Луганської області суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 607 грн. 20 коп., як таку що є підтвердженою документально квітанцією.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Луганської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 607 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: В.А. Коновалова

Є.В. Коротенко