Справа № 371/292/17 Головуючий у І інстанції Пархоменко В. М.
Провадження № 22-ц/780/3233/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 11.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Березовенко Р.В., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто» про визнання договору недійсним та застосування реституції, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним з моменту укладення договір № 720104 від 23 червня 2016 року, укладений між нею та ТОВ «Авто Просто»; стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 22 875 грн. 93 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Відповідно до Додатку 1 до договору метою його укладення було отримання автомобіля марки «ZAZ Forza» вартістю 191 250 грн. Позивач зазначила, що вона уклала договір під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики. При укладанні оспорюваного договору ОСОБА_3 була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. При укладенні оспорюваного правочину сторонами не був встановлений строк, після якого договір припиняє свою дію, а також строки (терміни) отримання автомобіля та не визначено ціну автомобіля. Умови договору передбачають обовязок споживача виконати всі свої зобовязання, навіть якщо продавець не виконає свої. Також умови договору містять жорсткі обовязки для споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця та останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. Згідно договору ОСОБА_3 здійснила оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 22 875 грн. 93 коп.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Авто Просто» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що правова позиція Верховного суду України, яка застосована судом першої інстанції, стосується правовідносин, які виникають в процесі виконання умов договору лізингу. Послуги, що надаються відповідачем, регулюються Законом України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Згідно умов договору, укладеного між сторонами, відповідач надає позивачу послуги, а не майно. За вказаним договором майно передається учаснику системи Автотак не у користування, а у власність. Договір купівлі-продажу автомобіля укладається безпосередньо між учасником та продавцем автомобіля, а не ТОВ «ОСОБА_2 просто». Відповідач не укладає зі своїм клієнтом ані договору фінансового лізингу, ані договору найму транспортних засобів, а тому договір не потребує нотаріального посвідчення. Позивач не довів ту обставину, що умови угоди містять хоча б одну з із ознак несправедливості в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 720104 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі».

Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Договір укладається шляхом його підписання та підписанням додатку № 1, який є невідємною частиною договору.

«Авто Просто» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АвтоТак». «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок обєднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених договором про адміністрування (а.с.14-18).

Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 720104 ОСОБА_3 погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб «ZAZ Forza», вартістю 191 250 грн. (а.с.20).

Відповідно до умов Додатку № 1 до договору № 720104 ОСОБА_3 зобовязано сплатити винагороду за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи у % + ПДВ у розмірі 6 885 грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, повязані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ (а.с.20).

Відповідно до умов Додатку № 2 до договору № 720104 ОСОБА_3, як учасника, зобовязано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобовязання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу (а.с.21).

23 червня 2016 року згідно квитанції № 120 на розрахунковий рахунок ТОВ «АТ Сервіс» ОСОБА_3 сплатила 6 885 грн. (а.с.22).

Згідно квитанцій ОСОБА_3 сплатила на розрахунковий рахунок ТОВ «Авто Просто» грошові кошти у розмірі 15 990 грн. 93 коп. (а.с.22-26).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ОСОБА_2 просто» було укладено договір, предметом якої є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля «ЗАЗ», за ціною автомобіля 191 250 грн., за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», який складається із основного тексту договору та додатків № 1 та № 2. Згідно умов договору ТОВ «ОСОБА_2 просто» гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови виконання учасником усіх зобовязань, передбачених Угодою.

За змістом п. 8.2 ст. 8 договору учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у зазначений термін, якщо він на момент такого одержання належно виконує свої зобовязання.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що договір містить ознаку, зазначену в п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Крім того, позивач стверджує, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, відповідач не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. ОСОБА_2, умовами договору передбачено право учасника групи достроково розірвати договір (стаття 4 розділу 1 договору). Порядок розірвання договору та повернення коштів передбачений ст. 12 розділу 2 договору, згідно якого учасник, який ще не отримав автомобіль має право розірвати договір за власним бажанням, про що повідомити ОСОБА_2 у письмовій формі. У статті 13 розділу 2 договору зазначено, що фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед учасником за невиконання фінансовою установою зобовязань по договору про адміністрування.

Посилання позивача на неможливість розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладення договору, не може бути прийнято до уваги, оскільки таке право на розірвання договору закріплено як статтею 651 ЦК України, так і умовами договору.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 зазначає, що договір було укладено під впливом обману та помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Однак, ОСОБА_3 не надала будь-яких доказів того, що на момент укладення правочину відповідач замовчував певні обставини та ввів позивача в оману, а також доказів того, що позивач помилялася щодо обставин, які мають істотне значення.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказує на те, що в оспорюваному договорі не встановлено строк, після якого договір припиняє свою дію. Однак, згідно ст. 6 договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених договором.

Отже, при укладенні оспорюваного договору сторони на власний розсуд визначили строк його дії, позивач підписала договір, а, отже, погодилася з його умовами в цій частині.

Підставою для звернення з позовом до суду стало також те, що ТОВ «Авто Просто» застосовує нечесну підприємницьку практику, оскільки діяльність відповідача вводить споживача в оману, фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів ТОВ «Авто Просто», а оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками ОСОБА_2. В подальшому учасник ОСОБА_2 просто, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Разом з тим, предметом договору, укладеного між сторонами, в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Так, ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором. ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами договору. При цьому, відповідно до ст. 5 розділу 2 договору учасник, який належним чином виконує свої зобовязання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. Водночас, ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до договору із постачальником, останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля.

У договорі чітко передбачено, що учасник сплачує кожного місяця періодичні платежі разом із щомісячною винагородою. Періодичні платежі грошові кошти, що періодично (щомісячно) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок товариства в банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовується для формування фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил.

Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеного договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Учасник, який виконав усі умови договору, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений в договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи.

Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного суду України від 11 вересня 2013 року та 25 червня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, за умовами спірного договору ТОВ «Авто Просто» надає послуги, направлені на придбання автомобіля учасниками, зокрема, формує групи учасників, організовує і проводить у групах розподіл автомобілів, придбаває автомобілі, а також надає інші послуги, передбачені договором. Предметом угоди, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобіля в системі «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару автомобіля.

Отже, з умов договору, укладеного між сторонами, вбачається, що вони не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін.

Крім того, відповідно до положень договору учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обовязки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Учасник своїм підписом засвідчує, що фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо, без навязування з боку товариства.

Враховуючи зазначене, підстави для визнання недійсним договору відсутні, оскільки на момент його укладення позивач була ознайомлена з умовами договору, засвідчила своїм підписом згоду на його умови.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосував норми закону, які не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами. Суд послався на Закон України «Про фінансовий лізинг», однак, між сторонами виникли договірні відносини, яким не притаманні ознаки лізингу.

За таких обставин, у діях відповідача відсутній обман та нечесна підприємницька практика, а позивач не довела те, що договір було укладено внаслідок помилки та з істотним дисбалансом договірних прав та обовязків.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Частиною 4 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а, відтак, судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, необхідно компенсувати за рахунок держави.

При подачі апеляційної скарги ТОВ «ОСОБА_2 просто» сплатило судовий збір у розмірі 1 408 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто» задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто» про визнання договору недійсним та застосування реституції відмовити.

Стягнути з держави на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто», місце знаходження Столичне шосе, 90, м. Київ, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 408 (одна тисяча чотириста вісім гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Березовенко Р.В.

ОСОБА_4