Єдиний унікальний номер 725/3211/16-ц
Номер провадження 2/725/657/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Балинській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом ТзОВ «Дьолер Буковина» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2016 року звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

Посилався на те, що 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала право вимоги від ТзОВ «Дьолер Буковина» сплати грошових коштів у розмірі, що визначений Договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги № 6 від 30.10.2012р., № 8 від № 02.11.2012р., № 13 від 24.12.2012р.. Однак, про наявність Договору про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2013 року позивачу не було відомо до моменту отримання 04.07.2016 року позову від ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами безпроцентної фінансової допомоги. Натомість, 23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 надано ТзОВ «Букофрут» (ТзОВ «Дьолер Буковина») заяву про прощення боргу, відповідно до якої, ОСОБА_1 відмовилась від свого права вимоги щодо повернення Позивачем позик у розмірі 570 000,00 гривень за Договорами про фінансову допомогу № 6, 8, 13. Також, зазначила, що не має жодних претензій або скарг щодо зазначених вище Договорів позик, заявила, що борг прощено у повному обсязі і він більше не підлягає поверненню. Більш того, у своїй заяві про прощення боргу ОСОБА_1 гарантувала відшкодування та захист позивача та будь-яких та всіх його учасників чи партнерів, директорів, службовців, працівників, представників, наступників, правонаступників, юридичних представників, повірених та страховиків від будь-яких та всіх позовів, претензій, вимог, плати за послуги адвокатів, витрат, платіжних зобов'язань та будь-яких інших зобов'язань або відповідальності, які кожен з них мав, має тепер або може мати у майбутньому, що прямо чи опосередковано виникають з (або у зв'язку з) Договорів про надання фінансової допомоги та боргу.

Крім того зазначає, що у відповідності до п. «д» ст. 164.2.17 Податкового кодексу України (станом на 31.12.2013р.), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

На виконання зазначеного пункту, позивачем, на підставі заяви про прощення боргу від ОСОБА_3 датованої 23.10.2013р. суми фінансової допомоги в розмірі 570 000,00 грн. були списані з заборгованості та віднесені на прибуток підприємства, як інші доходи, що відображено в декларації на прибуток за 2013 рік. З об'єкта оподаткування було сплачено податок на прибуток у розмірі 19%.

Позивач вважає, що борг за Договорами про надання фінансової безпроцентної допомоги прощений ОСОБА_1 в повному обсязі на підставі її заяви про прощення боргу від 23.10.2013р., а також вважає, що Договір про відступлення права вимоги, датований 01.10.2013р. був підписаний значно пізніше, аніж заява про прощення боргу від 23.10.2013р. і спрямований на заволодіння коштами позивача.

З посиланням на норми матеріального права просив суд Договір про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати недійсним та стягнути з відповідачів на його користь суму сплаченого судового збору

Представник позивача в судове засідання 25.05.2017р. не зявився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Від її представника ОСОБА_4 21.09.2016р. надано суду заперечення на позов.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Від її представника ОСОБА_6 21.09.2016р. надано суду заперечення на позов.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Так судом встановлено, що 01.10.2013 року ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) уклали договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належні первісному кредитору на підставі:

- договору про надання фінансової безпроцентної допомоги № 6 від 30.10.2012 року, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут»;

- Додаткової угоди від 02.09.2013 року, № 1 до Договору № 6 про надання фінансової безпроцентної допомоги від 30.10.2012 року, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут»;

- Договору про надання безпроцентної допомоги № 8 від 02.11.2012 року, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут»;

- Додаткової угоди від 02.09.2013 року, № 1 до Договору № 8 про надання фінансової безпроцентної допомоги від 02.11.2012 року, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут»;

- Договору про надання фінансової безпроцентної допомоги № 13 від 24.12.2012 року , укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут»;

- Додаткової угоди від 02.09.2013 року , № 1 до договору № 13 про надання безпроцентної допомоги від 24.12.2012 року, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букофрут».

23.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Букофрут» із заявою про прощення боргу.

Для підтвердження своїх доводів в частині того, що Договір про відступлення прав вимоги, датований 01.10.2013 року був підписаний сторонами значно пізніше аніж заява про прощення боргу від 23.10.2013 року представником позивача подано до суду клопотання про призначення комплексної технічної експертизи.

Ухвалою суду від 07.11.2016 року була призначена судово-технічна експертиза та зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати оригінал Договору про відступлення прав вимоги від 1.10.2013 року.

Ухвалою суду від 27.02.2017 року було відновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 26.04.2017 року було витребувано у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оригінал Договору про відступлення прав вимоги від 01.10.2013 року.

У встановлений судом термін оригінал Договору про відступлення прав вимоги від 01.10.2013 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду не наданий.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачі не довели суду правомірність укладення Договору про відступлення прав вимоги від 1.10.2013 року.

Розглядаючи підстави позову, щодо недійсності правочину вчиненого відповідачами, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Ч. 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1.2 Договору про відступлення прав вимоги від 1.10.2013 року за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірах, визначеному в п. 2.1 цього договору.

Враховуючи, що відповідачі ухилились від подання експертам необхідних документів для проведення судово-технічної експертизи для встановлення того, який документ був надрукований та підписаний раніше Договір про відступлення прав вимоги чи заява про прощення боргу, то суд робить висновок про те, що Договір про відступлення прав вимоги від 01.10.2013 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором, а саме одержання права замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошові кошти.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 146, 212-215, 223 ЦПК України, ст. ст. 203, 512 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимогизадовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 01.10.2013 року укладений між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор).

Стягнути з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дьолер Буковина» судовий збір в сумі 689 грн. з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун