Справа № 219/7321/17
Провадження № 2-н/219/786/2017
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

06 липня 2017 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнев О.А., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Миронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Заявник відповідно до вхідного штампу Артемівського міськрайонного суду Донецької області 05 липня 2017 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 17796,96 гривень та сплаченого судового збору в розмірі 800 гривень.

Згідно зі статтею 96 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі, а також може бути видано в інших випадках, встановлених законом.

Але відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про видачу судового наказу, якщо з доданих документів вбачається пропуск позовної давності то така вимога може бути розглянута тільки у позовному провадженні.

Відповідно до п. 10 зазначеної постанови, ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки, він видається лише за умови безспірності вимог.

Частиною 1 статті 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з нормами статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Так, в заяві про видачу судового наказу зазначено, що внаслідок не в повному обсязі сплаченої ОСОБА_1 вартості наданих заявником житлово-комунальних послуг станом на 01 березня 2017 року утворилась заборгованость за житлово-комунальні послуги в розмірі 17796,96 грн., проте з якого періоду вона утворилась у заяві в порушення пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» не вказано. Проте, до заяви додано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що охоплений період нарахування заборгованості починається з березня 2014 року по березень 2017 року, однак з вказаного розрахунку також вбачається наявність заборгованості (як зазначено в розрахунку «сальдо на конец мес» мовою оригіналу), яка утворилась до березня 2014 року, в розмірі 5317,35 гривень, до якої в подальшому додається заборгованість, яка утворилась з березня 2014 року по березень 2017 року, тобто охоплюється період виникнення заборгованості більший, ніж встановлений статтею 257 ЦК України загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

На підставі вищевикладеного і з урахуванням того, що з наданих заявником документів вбачається пропуск позовної давності та враховуючи неможливість часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки вимога щодо стягнення суму боргу в розмірі 17796,96 гривень, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги з постачання природного газу, за період з 01 березня 2014 року по 01 березня 2017 року, не може бути визнана судом безспірною, а тому не підлягає розгляду у порядку наказного провадження, у звязку із наявністю спору про право.

Приймаючи рішення про неможливість часткового задоволення вимог, зазначених у заяві про видачу судового наказу, суд не знаходить підстав для застосування норм ч. 5 ст. 100 ЦПК України щодо можливості постановлення ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині вимог, яку не підлягають розгляду у порядку наказного провадження, оскільки норми даної статті не можуть бути застосовані при наявності спору про право.

За таких обставин суддя вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу, та розяснити заявникові, що відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення до суду з тією ж самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 96, п. 2 ч. 3 ст. 100, ст. 101 ЦПК України, дотримуючись вимог ст.ст. 253, 254, 256, 257 ЦК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийняті заяви Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Миронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Заяву разом з доданими до неї матеріалами, повернути заявнику та розяснити, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з цими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення, а ухвала, постановлена без участі особи, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. А.Брежнев