АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 672/171/17
Провадження № 22-ц/792/1269/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Грох Л.М., Корніюк А.П.,

секретар Кошельник В.М.,

з участю представника апелянтів

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянтів, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту їх вимушеного переселення з окупованої території Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року заява залишена без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просять її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилаються на порушення норм матеріального і процесуального права. На думку апелянтів, висновок суду про наявність спору про право є помилковим. Встановлення юридичного факту їм необхідно для отримання статусу осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року. Іншого порядку встановлення такого факту не передбачено.

У засіданні апеляційного суду представник апелянтів апеляційну скаргу підтримав. Інші особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяву, суд виходив з того, що встановлення зазначеного заявниками факту пов'язане з наступним вирішенням спору про право в порядку позовного провадження.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Із матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до суду в порядку окремого провадження для підтвердження наявності у них прав, передбачених Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, тобто з метою захисту своїх прав та інтересів, а не для вирішення спору, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановленої форми, що була видана заявникам, не містить відомостей про конкретні причини внутрішнього переміщення.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Суд першої інстанції вказаних положень закону не врахував, належним чином не перевірив заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2, не з'ясував підстави поданої заяви, а тому дійшов передчасного висновку про те, що в даному випадку вбачається спір про право і залишив заяву без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

При цьому судом не було встановлено з ким у заявників виник спір про право, про що цей спір та не зазначено чому саме суд дійшов висновку про те, що від встановлення факту залежить виникнення права на отримання компенсації від держави агресора - Російської Федерації. Такі висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на викладене, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 311 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ Л.М. Грох

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Сакенов Ю.К Провадження № 22-ц/792/1269/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія ухвала