АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Станішевській Б.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/3071/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9173/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: СтрижеусА.М.
Позивач звернулась з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 09 липня 2005 року по 21 серпня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбі з відповідачем було придбане наступне майно:

-двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,30 кв.м,

-автомобіль марки Вольксваген, модель Кадді, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та інше майно побутового призначення.

Вважає зазначене майно спільною сумісною власністю, так як воно придбане в період шлюбу.

Так як квартира та автомобіль є неподільними речами, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля Вольксваген, модель Кадді, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 119767 гривень 50 копійок за належну їй частку у праві власності на автомобіль за рахунок депозитних коштів, внесених відповідачем на рахунок суду.

З приводу іншого майна, придбаного у шлюбі, спір відсутній.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано 78/100 частин квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4.

Проведено поділ спільного майна подружжя, до складу якого входять 22/100 частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 11/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 11/100 частин квартири АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 11/100 частин квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на 11/100 частин квартири АДРЕСА_1, що належали на праві власності ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 11/100 частин квартири АДРЕСА_1, що належали на праві власності ОСОБА_2, в розмірі 132000 (сто тридцять дві тисячі) грн за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м.Києва №4844 в ГУ ДКСУ у м.Києві (код 02896756) на підставі квитанції №279 від 19.06.2017 року

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 97525 (дев'яносто сім тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2051 (дві тисячі п'ятдесят одна) грн. 65 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_9, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_10, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2005 року (т.1 а.с.6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.7).

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано ( т.1 а.с.8).

За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено сти.61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та статтями 365, 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

30 листопада 2011 року між відповідачем та ТОВ «Агенство Арко Нерухомість» було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № ПФ-376/11/2011-В, відповідно до якого агентство взяло на себе зобов'язання надати послуги замовнику по підбору і придбанню об'єкта нерухомості - двохкімнатної квартири загальною площею 55,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач взяв на себе зобов'язання оплатити вартість послуг на загальну суму 34213 грн. в день підписання договору купівлі-продажу квартири (т.2 а.с.72).

30 листопада 2011 року між відповідачем, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 укладено попередній договір, відповідно до якого було узгоджено вартість квартири в розмірі 85000 доларів США, що на дату підписання попереднього договору складало 684250 гривень. За умовами договору відповідач попередньо передав продавцям гарантійну суму в розмірі 34213 грн. (т.1 а.с.71).

З виписки по картковому рахунку відповідача через платіжну систему Великобританії BASS ( т.І а.с.127, 230-232) вбачається, що відповідачем в 2003 році отримано на рахунок заробітну плату за роботу у Великобританії в сумі 4704, 39 фунтів стерлінгів.

Сторонами визнається той факт, що у 2007 році вони спільно заробили за кордоном 19000 євро, які надійшли на відкритий в Україні на ім`я відповідача рахунок та які він обміняв у 2010 році на 26000 доларів США. Відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Сторонами також визнається, що в період шлюбу, а саме 28.08.2012 року ними придбано автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1 за 112000 грн, що на день придбання становило в еквіваленті 14000 доларів США. Право власності на автомобіль зареєстроване за відповідачем ( т.2 а.с.76).

Відповідно до звіту про оцінку майна №170616-009 від 16.06.2017 року, складеного ТОВ «Київський інститут оціночної діяльності» ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1200000 грн (т.2 а.с. 185-198).

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині поділу автомобіля, оскільки сторони не заперечували, що автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1 придбаний ними за спільні кошти, погодились на поділ автомобіля шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 його частину.

Судом було роз'яснено позивачу та її представнику право ставити питання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, проте позивач та її представник своїм правом не скористалися, а тому суд обґрунтовано визначив вартість автомобіля на підставі звіту №01/02/409 про оцінку ринкової вартості транспортного засобу, наданого відповідачем, що станом на день розгляду справи становило 195050 гривень.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції

Разом з тим не можна погодитись із висновком суду першої інстанції в частині поділу спірної квартири, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що на придбання квартири сторонами було витрачено 154003 гривні (19000 євро, що в подальшому були переведені в 26000 доларів США) спільних коштів, які були зароблені ними в 2007 році за кордоном. Вказана суму пішла на оплату частини вартості квартири та на ріелторські послуги, що входять у вартість квартири.

Враховуючи, що квартира придбана сторонами за 713306 гривень, з'ясуванню в судовому засіданні підлягали обставини походження іншої частини коштів, що становить 559300 гривень.

Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що кошти 5000 доларів США, зароблені відповідачем ОСОБА_4 до шлюбу та кошти в сумі 65000 доларів США є його особистою власністю і витрачені саме на купівлю спірної квартири, посилаючись на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_15, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_16 про стягнення за договором позики, яким рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року в частині позовної вимоги про солідарне стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення,яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за договором позики та судового збору відмовлено.

Але такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справи, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Ухвалюючи зазначене рішення 16 лютого 2016 року, Апеляційним судом м. Києва встановлено, що всупереч вимогам закону позивач ОСОБА_6 не надав належних доказів про те, що отримані ОСОБА_4 за розпискою кошти були витрачені в інтересах сім'ї позичальника.

Отже, спірна квартира, була придбана за спільні кошти.

Крім того, наведене підтверджується матеріалами справи, а саме, при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири позивач ОСОБА_2 надала згоду її відповідачу ОСОБА_4 на купівлю спірної квартир за спільні кошти подружжя.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині поділу квартири та ухваленню нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2, оскільки висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року в частині поділу квартири скасувати та ухвалити в цій частин, нове рішення наступного зміну.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу квартири - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в частині поділу квартири - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: