Провадження № 2/761/1063/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та такою що підлягає зняттю з реєстраційного обліку місця проживання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 30 червня 2016 року, в особі свого представника, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та такою що підлягає зняттю з реєстраційного обліку місця проживання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 лютого 2004 року між ОСОБА_3 та Позивачем було укладено Договір купівлі-продажу частини квартири, за яким Позивач купив у ОСОБА_3 15/100 частини квартири АДРЕСА_1. Зауважив, що ОСОБА_3 на виконання умов договору купівлі-продажу до 10 квітня 2004 року звільнив квартиру та знявся з реєстраційного обліку. Однак, з 19 жовтня 2000 року у квартирі АДРЕСА_2, був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2, який з 10 квітня 2004 року в квартирі не проживає, права власності на неї не має, однак з реєстрації обліку місяця проживання не знявся, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 19 травня 2016 року за № 10/05/471 Комунальним концерном Центром Комунального сервісу № 51 у м. Києві. Позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що Відповідач зареєстрований у належній Позивачеві квартирі, Позивач змушений сплачувати за житлово-комунальні послуги більше, ніж фактично використовує. Враховуючи те, що Відповідач із 10 квітня 2004 року у квартирі АДРЕСА_2, не проживає, фактично не з`являвся, Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

В ході судового розгляду справи, представником Позивача було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник Позивача просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та таким, що підлягає зняттю з обліку реєстрації в квартирі АДРЕСА_3.

У судове засідання сторона Позивача не з'явилася. На адресу суду представник Позивача подала клопотання про розгляд справи за відсутності сторони Позивача. Позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнень, підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про місце, день та час судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов, до суду не подавав.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення.

Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу частини квартири, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив 15/100 частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5). Зазначений Договір купівлі-продажу частини квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д. 25 лютого 2004 року, за р. № 634 та зареєстрований Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстрову книгу № 212-238, за реєстровим № 8850 (а.с. 5-6).

Згідно пункту 13 Договору купівлі-продажу частини квартири, ОСОБА_3 зобов'язувався повністю звільнити відчужувану квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 10 квітня 2004 року (а.с. 5, 6).

Як зауважує сторона Позивача, ОСОБА_3 виконав передбачені умовами договору зобов'язання та до 10 квітня 2004 року звільнив квартиру і знявся з реєстраційного обліку.

Однак, згідно Довідки за Формою № 3 № 10/05/471 від 19 травня 2016 року, виданої Центром комунального сервісу № 51 Комунального концерну м. Києва, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 19 жовтня 2000 року ОСОБА_2 (а.с. 7).

За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, як встановлено судом, Позивач є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 згідно умов Договору купівлі-продажу частини квартири від 25 лютого 2004 року попередній власник повинен був звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 10 квітня 2004 року, реєстрація місця проживання Відповідача у належній Позивачеві квартирі чинить перешкоди останньому у вільному користуванні та розпорядженні квартирою, беручи до уваги ту обставину, що Відповідач участі у розгляді справи не взяв, доказів, які б спростовували доводи Позивача не надав, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню.

Отже, суд вбачає за можливе визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку місця проживання за вищевказаною адресою.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

З урахування викладеного, на підставі статей 72 Житлового кодексу, статей 15, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, статей 10, 11, 13, 57, 60, 61, 209, 212- 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та такою що підлягає зняттю з реєстраційного обліку місця проживання - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Києва за письмовою заявою ОСОБА_2.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене ОСОБА_2 до Апеляційного суду м. Києва в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене ОСОБА_1 до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :