Справа № 308/6248/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 26 лютого 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 74. Від даного шлюбу в них є двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Зазначає, що протягом декількох років шлюбні відносини між ними відсутні, подружнє життя у них не склалося через несумісність характерів та розбіжностях у поглядах на життя, вони втратили порозуміння між собою.

Позивач вважає, що подальша реєстрація шлюбу між нею та відповідачем суперечитиме її інтересам та інтересам спільних дітей, а саме, вона не хоче щоб непорозуміння між ними перетворилося у сварки, що може спричинити можливу психологічну травму дітям. Вказує, що за останні роки зникло взаєморозуміння та душевне тепло, що призвело до частих сварок, втрати почуттів, поваги та любові один до одного та розпаду їхньої сімї.

Також зазначає, що її намагання зберегти сімю не принесли результатів, між нею та відповідачем досягнуто угоди щодо проживання спільних дітей та спільного нажитого майна у них немає. На даний момент примирення та збереження шлюбу неможливі, а тому просить суд не давати час для примирення.

З посиланням на викладе позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а неповнолітніх дітей залишити проживати з нею.

У дане судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, при цьому її представник адвокат ОСОБА_5 подав 17.10.2017 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у дане судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

21.08.2017 року від відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшла заява, в якій останній зазначив, що хоче внести деякі доповнення (розяснення) до позовної заяви ОСОБА_1, вказавши, що розуміє позивача, так як з 1992 року працював у правоохоронних органах та мало часу приділяв сину ОСОБА_6. При виході на пенсію у них народився син ОСОБА_7, якому він приділяв уже більше уваги. Зауважує, що прожив із позивачем більше сімнадцяти років, завжди працював захищаючи інтереси України, старався для забезпечення сімї, брав та повністю погашав кредити, працював, перебуваючи на пенсії, не зважаючи на хвороби, які отримав на службі в МВС, на сьогоднішній день у них з позивачкою та дітьми є спільне житло трьохкімнатна квартира. Просить суд прийняти до уваги ці факти, а також зазначає, що любить сильно свою сімю та буде робити все для її збереження.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради у дане судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечила, при цьому 11.10.2017 року від органу опіки та піклування до суду надійшов висновок про визначення місця проживання дітей за № 490/12-34 від 10.10.2017 року, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2000 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що 26.02.2000 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 74, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 039058, виданим 26.02.2000 року.

У позивача з відповідачем є спільні діти син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 149341, виданого 22.01.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 127434, виданого 27.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, протягом декількох років шлюбні відносини між ними відсутні та позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що свідчить зміст позовної заяви.

Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.

Що стосується питання визначення місця проживання дітей сторін синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд констатує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З висновку про визначення місця проживання дітей № 490/12-34 від 10.10.2017 року, наданого органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, вбачається, що мати дітей ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. За цією ж адресою зареєстровані її сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, а також проживає і зареєстрований батько дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується довідкою про склад сімї від 25.09.2017 року № 66/09 виданою ОСББ «Легоцького 17». ОСОБА_1 є матеріально забезпеченою. З 22.10.2010 року працює на посаді керівника відділення ПАТ «A-Банк», по місцю роботи вона характеризується з позитивної сторони, що підтверджується відповідною характеристикою. 03 жовтня 2017 року питання щодо визначення місця проживання дітей розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому. Під час розгляду даного питання встановлено, що діти проживають разом з мамою за вищевказаною адресою. Батько дітей ОСОБА_2, будь-яких заперечень стосовно визначення місця проживання його синів разом з матірю ОСОБА_1 не надав. Виходячи з вищенаведених обставин, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з матірю ОСОБА_1, за адресою її місця проживання. Що стосується неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, орган опіки та піклування звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як вбачається із змісту позовної заяви та копії паспорта громадянина України ОСОБА_1, серії ВО689964, виданого Ужгородським МВ УМВС України у Закарпатській області 04.04.2000 року, позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей сторін разом з матірю ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме, місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з урахуванням вищезазначеного висновку органу та піклування, слід визначити з матірю ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то виходячи з положень ч. 3 ст. 160 СК України, а також ч. 2 ст. 29 ЦК України, згідно з якою фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначається ним самим.

Відтак, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовної заяви.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115, 160, 161 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 26 лютого 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 74, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 та Огняник (дошлюбне прізвище Тодавчич) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10 розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини сторін сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик