№ 336/7933/16-ц
пр. № 2/336/704/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини, зобовязання вчиняти певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, уточненим в ході розгляджу справи (а.с. 83-85), вказавши, що сторонами перебували у шлюбі та позивач є батьком, а відповідач матірю неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення шлюбних стосунків відповідач ОСОБА_2 створює перешкоди позивачеві у спілкуванні з дітьми, не надає можливості спілкування, тому позивач просить визначити способи участі його у вихованні обох дітей шляхом встановлення систематичних зустрічей з дітьми кожної першої суботи місяця з 14.00 години до 20.00 години та неділі з 10.00 години до 17.00 години без присутності матері за місцем проживання батька з правом відвідування навчальних. Виховних, культурних та розважальних закладів, гуртків, секцій, місць відпочинку, з урахуванням режиму дня, стану здоровя дітей; щотижнево кожної пятниці з 16.00 до 17.000 години зобов'язати відповідача забезпечити можливість спілкування батька з дітьми за допомогою програми скап чи іншої програми в мережі Інтернет; щорічно взимку та влітку зобов'язати відповідача надавати можливість позивачеві спільного відпочинку разом з дітьми без присутності матері не менше чотирнадцяти днів поспіль, в тому числі за межами місті, за умови своєчасного повідомлення матері про наміри проведення такого відпочинку, повідомлення про подальше місце перебування дітей, враховуючи стан здоровя дітей та інші обставини, що можуть мати істотне значення.

В судовому засіданні позивач та його представник на заявлених вимогах наполягали. Позивач вказав, що протягом перебування у шлюбі з ОСОБА_2 він знайшов роботу на території Російської Федерації та зараз постійно мешкає та працює на території РФ, однак, систематично повертається в Україну та має тут житло. За домовленістю із ОСОБА_2 щомісяця перераховує відповідачеві аліменти на утримання дітей в сумі 2000 гривень або більше. З 2014 року між ним та ОСОБА_2 постійно виникали сварки та конфлікти, а після розлучення відповідач перешкоджає спілкуватися з дітьми, влаштовує сварки при них, настроює дітей проти позивача, вказуючи, що знайшла дітям нового батька та висловила бажання переїхати на постійне місце проживання до Німеччини. Оскільки на цей час він створив нову родину, де народилась дитина, має стабільну роботу, тож може раз на місяць приїздити до України з метою спілкування з дітьми, а також бажає мати можливість відпочивати із ними. Через постійні конфлікти із ОСОБА_2 вважає неможливим спілкування в її присутності, оскільки це негативно впливатиме на дітей.

Представник позивача, підтримуючи позов, вказувала, що ОСОБА_4 є батьком дітей, працює на території іншої держави, але систематично приїжджає до України, де має житло, яке придане для проживання дітей. Позивач не перешкоджав відповідачеві у тимчасовому виїзді за кордон до Німеччини разом з дітьми, готовий надавати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у разі, якщо ОСОБА_2 звернеться за таким дозволом. Також вказував на те, що ОСОБА_2 повідомляла його про намір переїхати до Німеччини на постійне проживання разом з дітьми та ОСОБА_4, бажаючи мати гарантії належного забезпечення дітей та дотримання їх інтересів, пропонував відповідачеві надати документальне підтвердження того, що вона матиме на території Німеччини житло та утримання, після чого посилався на можливість надання свого дозволу на виїзд дітей за кордон на постійне проживання, але відповідач відмовилась надавати такі документи.

Відповідач ОСОБА_2 з представником проти позову заперечували повністю. Представник відповідача, від якого відповідач в останньому судовому засіданні відмовилась, вказувала, що відповідачем не створюється перешкод у спілкуванні з дітьми, натомість він мешкає на території іншої держави, не телефонує ані ОСОБА_2, ані дітям, тож право його не порушено та захисту в судовому порядку не підлягає

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала з інших підстав, вказуючи, що син ОСОБА_6 взагалі не знає свого батька, оскільки ОСОБА_4 вже кілька років постійно проживає на території іншої держави, діти називають батьком іншого чоловіка. Посилалась на те, що за час шлюбу подружжя мешкало в будинку, який належить батькам чоловіка, та між ними виникли конфліктні стосунки. Після народження ОСОБА_6 подружні стосунки між ними припинились, оскільки ОСОБА_4 знайшов іншу жінку та створив нову родину. У грудні 2013 року на вимогу батьків ОСОБА_4 ОСОБА_2 разом з дітьми покинула будинок та переїхала мешкати до своїх батьків. Вважає, що позивачеві діти не потрібні, оскільки він не намагається з ними спілкуватись.

На пропозицію суду висловити свою думку щодо запропонованого позивачем графіку побачень або запропонувати якийсь інший час, який був би їй зручним, категорично відмовилась.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_4 звертався до органу опіки для встановлення графіку побачень з дітьми, але створеною комісією було заслухано батьків, дитину та відмовлено у визначенні способів участі батька з вихованні дітей.

При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.

Батьками ОСОБА_5, 02.08.2007 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на підтвердження чого надані копії свідоцтв про народження дітей (а.с. 9-10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

23.10.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів, яким погоджено між сторонами обовязок ОСОБА_4 сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання обох дітей в сумі по 1000 гривень на кожну дитину (а.с. 11-12). Враховуючи відповідні заяви на перекази грошових коштів та платіжні документи (а.с. 13-31) ОСОБА_4 виконує умови укладеної угоди та приймає участь в матеріальному забезпеченні обох дітей.

Факт проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із матірю ОСОБА_2 сторонами в судовому засіданні не заперечувався та підтверджений довідкою (а.с. 69).

ОСОБА_4 у січні 2016 року уклав шлюб з ОСОБА_7 та має сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, що підтверджено відповідною характеристикою.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 97) ОСОБА_4 зареєстрований проживаючим у трикімнатній квартирі, розташованій у с. Степки, де на момент проведення обстеження 11.04.2017 року мешкав разом з дружиною, сином та донькою дружини. За висновком комісії квартира перебуває у гарному стані та є придатною для перебування дітей.

При зверненні ОСОБА_4 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, як вбачається з висновку від 18.04.2017 року, будь-якого способу участі батька у вихованні дітей органом опіки не визначено та таку можливість фактично перекладено на суд.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 158 СК України вказує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Оскільки всупереч вимогам чинного законодавства органом опіки та піклування не визначено способів участі у вихованні дитини, тож суд вважає за необхідне визначити їх самостійно з урахуванням думки учасників провадження.

Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною.

Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні графіку побачень ОСОБА_4 з дітьми, а також часу для їх спільного відпочинку, суд враховує запропонований позивачем графік побачень, оскільки відповідачеві як представником позивача, так і судом багаторазово пропонувалось висловитись з приводу запропонованого графіку або вказати будь-який зручний для неї та дітей час для побачень з батька з дітьми, натомість відповідач від цього відмовилась, у такий спосіб розпорядившись своїми правами щодо надання заперечень по суті спору.

За таких обставин, враховуючи те, що на час розгляду справи позивач постійно проживає та працює в іншій державі та не має змоги часто відвідувати Україну, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування ОСОБА_4 з дітьми, а саме кожної першої суботи та кожної першої неділі місяця у час, про який просив позивач, а також визначити час для спільного відпочинку позивача з дітьми влітку та взимку.

При цьому суд також вважає за доцільне надати право під час побачень позивача з дітьми відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному їх розвитку.

Вирішуючи питання щодо необхідності присутності під час побачень позивача з дітьми також і матері дітей відповідача ОСОБА_2, суд, враховуючи конфліктні стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які ґрунтуються на особистих образах, неготовність відповідача до узгодження спору мирним шляхом та її вперте небажання вирішувати питання щодо виховання дітей у цивілізований спосіб, вважає недоцільним визначати обовязковою присутність відповідача при зустрічах позивача з дітьми, оскільки як ОСОБА_5, так і ОСОБА_6 досягли віку, коли вони можуть тимчасово перебувати за відсутності матері, а конфлікти та сварки, які виникають між сторонами, на переконання суду, не сприятимуть психологічному комфорту дітей та можуть привести д негативних наслідків для них.

Посилання відповідачки на те, що син не знає батька, а донька до нього ставиться негативно, судом не приймаються до уваги, оскільки вихованням дітей займається саме ОСОБА_2, тож саме її як матері думка та ставлення мають пріоритетне значення для формування уявлень про рідного батька у дітей.

Водночас суд не вбачає підстав зобовязувати відповідачку забезпечувати можливість спілкування позивача з дітьми онлайн за допомогою програм в мережі Інтернет, оскільки суду не надано відомостей про наявність у відповідачки такої можливості та відповідного обладнання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини, зобовязання вчиняти певні дії задовольнити частково.

Визначити час спілкування та способи виховання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, встановивши для позивача ОСОБА_4:

періодичні побачення з неповнолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, кожну першу суботу місяця з 14.00 години до 20.00 години та кожну першу неділю місяця з 10.00 години до 17.00 години за місцем проживання ОСОБА_4 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень без присутності ОСОБА_2;

час для спільного відпочинку ОСОБА_4 з неповнолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме протягом не менше чотирнадцяти календарних днів поспіль взимку та протягом не менше чотирнадцяти календарних днів поспіль влітку кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_2 без присутності ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк