Справа №577/203/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кравченко В. О.
Номер провадження 22-ц/788/666/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА
і м е н е м У к р а ї н и
29 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа - ОСОБА_2

про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за безпідставністю вимог.

З цим рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом порушені норми ч.3 ст.119 КЗпП України, оскільки судом не враховано, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги з зазначених у ній підстав, заперечення на скаргу представників відповідача та 3-ї особи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 18.03.2009 року працював у ПАТ «Укртелеком», Центр обслуговування абонентів №5 м.Конотоп на посаді спеціаліста з продажів та обслуговування (а.с.18).

29.06.2016 року позивач добровільно уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. За умовами укладеного контракту, а саме п.3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.5-6).

Наказом від 26.07.2016 року позивач був звільнений за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призивом або вступом на військову службу (а.с.19).

Відмовляючи в задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, місцевий суд виходив з того, що оскільки станом на 29.06.2016 року, момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України, а також винесення наказу про його звільнення з роботи особливий період не діяв, а тому визначені законодавцем у ст.119 КЗпП України гарантії не могли застосовуватись до позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України ( ст.4 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої ст.119 цього Кодексу.

Відповідно до ст..119 КЗпП України (в редакції, яка діяла станом на липень 2016 року) на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Гарантії, визначені у частинах третій та четвертій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Місцевим судом, при ухваленні оскаржуваного рішення було проаналізовано абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» щодо поняття визначення «особливий період» та « мобілізація» і суд вірно прийшов до висновку, що за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду, під час якого зберігаються гарантії визначені у ст.119 КЗпП, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Судом було проаналізовано прийняті нормативні акти на підставі яких була оголошена часткова мобілізація і відповідно строк дії особливого періоду і було встановлено, що протягом 2014-2015 років декілька разів приймались Президентом України укази про часткову мобілізацію з визначеною тривалістю такої мобілізації, але у 2016 році мобілізація не оголошувалась.

Отже, на момент укладення контракту Міністерства оборони України в особі начальника 179 об`єднаного навчально-тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України з позивачем (29.06.2016 року), мобілізація не проводилась, так як закінчилась 22 серпня 2015 року, особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач був звільнений з роботи 26 липня 2016 року, а часткова мобілізація відповідно до мобілізаційного плану закінчилась 22 серпня 2015 року, тому укладення військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначений ст.119 КЗпП України.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Контопського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -