Справа № 580/649/17
Номер провадження 2/580/355/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Лебединський районний суд

Сумської області

В складі: головуючого судді - Гури А. О.,

з участю: секретаря судового засідання - Лєсної Н.В.,

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить 56/150 частин житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Кобижча, 211 в м. Лебедині. 56/300 частин вищевказаного житлового будинку належить її батькові - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На 44/100 частин будинку право власності зареєстровано за ОСОБА_4, який 09.09.1991 року помер, спадкоємців після його смерті не залишилось. З 1994 року вона добросовісно, безперервно та відкрито володіє всім житловим будинком з надвірними спорудами та земельною ділянкою, доглядає за будинком, утримує його, виконує в ньому поточні та капітальні ремонти. Оскільки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає, вона звернулась до суду і просить визнати за нею, в порядку набувальної давності, право власності на 44/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані по вул. Кобижча, 211 в м. Лебедині Сумської області: деревяного житлового будинку, 1891 року побудови, загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м, що значиться під літ. «А» на плані господарства, веранди, під літ. «а», сараю під літ. «Б», сараю під літ. «Г», сараю під літ. «Д», погребу цегляного під літ. «п/г», огорожі № 1-2.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Лебединської міської ради не заперечує проти задоволення позовних вимог та розгляду справи в попередньому судовому засіданні.

Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного:

Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст..344, 392 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка має на праві власності 56/150 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в м. Лебедині Сумської області по вул. Кобижча, 211. 56/300 частин цього будинку з надвірними будівлями належить її батькові ОСОБА_3, а 44/100 вищевказаного житлового будинку на праві власності зареєстровано за ОСОБА_4, який помер 09.09.1991 року (а.с.9), що стверджується копією технічного паспорта КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» від 06.03.2017 року (а.с.5-7).

ОСОБА_4 14.07.1967 року одружився з ОСОБА_5 бабусею позивачки, яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка ОСОБА_4. 15.04.1983 року в м. Лебедині померла вона померла (а.с.10), а свою частину спадщини ( 56/100 частин) залишила дочці ОСОБА_6, яка померла 18.02.2003 року. Після смерті ОСОБА_6 її майно успадкували по 1/3 частині: позивачка ОСОБА_1 донька померлої, син померлої від першого шлюбу ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_3. Доля кожного з них становила 56/300 всього будинку з надвірними спорудами, що стверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом та витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46140490 № 46554193 від 13.12.2016 року (а.с.11-18). Будинок розташований на приватизованій ОСОБА_6 земельній ділянці, згідно з рішенням виконавчого комітету Лебединської міської Ради народних депутатів від 29.11.1993 року за № 305, але державний акт на неї померла за життя не отримувала, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Лебединської міської ради № 219 від 06.12.2016 року.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46554193 від 26.01.2017 року (а.с.19-21) вбачається, що ОСОБА_1 отримала спадщину після смерті ОСОБА_7, який помер 27.01.2006 року. Спадкове майно складається з 56/300 частин будинку житлового будинку деревяного, під літ. «А», житловою площею 51,8 кв.м. та відповідної частини надвірних споруд: веранди дощатої під літ. «а», погрібу цегляного під літ. «п/г», сараю деревянного під літ. «Б», сараю цегляного під літ. «Г», сараю цегляного під літ. «Д», огорожі дощатої під №1-2, що знаходяться в м. Лебедині по вул. Кобижча, №211, котра належала ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Лебединською районною державною нотаріальною конторою Сумської області 16.11.1985 року за реєстровим № 3764 та зареєстрованого у Сумському обласному бюро технічної інвентаризації 13.12.1985 року.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 14 Постанови)

Відповідно до ст..61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, визнані в судовому засіданні сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Сумська область м. Лебедин вул.. Кобижча, 211, відповідач повністю визнав заявлений нею позов, суд вважає за можливе визнати право власності на нього за набувальною давністю за позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 344, 392 ЦК України, ст..ст.212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 44/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які розташовані по вул. Кобижча, 211 в м. Лебедині Сумської області , а саме: житлового будинку деревяного 1891 року побудови, загальною площею 51,8 кв.м, житловою 34,7 кв.м під літ. «А», веранди під літ. «а», сараю під літ. «Б», сараю під літ. «Г», сараю під літ. «Д», погребу цегляного під літ. «п/г», огорожі під № 1-2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Гура А. О.