Провадження номер 2/741/194/17
Єдиний унікальний номер 741/180/17
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

представника позивача Повєткіна Ю.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» подало до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором у розмірі 14662,59 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 27.10.2011 року договору відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач своїх договірних зобов'язань не виконав, що й стало причиною виникнення заборгованості. Станом на 31.12.2016 року відповідач має заборгованість у сумі 14662,59 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 5682,17 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 7006,01 грн., заборгованості за пенею та комісією - 800,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 674,41 грн. Представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 14662,59 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Представник позивача Повєткін Юрій Володимирович у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити та пояснив, що наявність заборгованості відповідача перед банком підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, у якій відображені всі операції зі зняття грошових коштів, нарахування відсотків і неустойки, а також всі надходження коштів, у тому числі й від договірного списання. Відповідач допустив прострочення заборгованості за кредитним договором, а тому банком було здійснено договірне списання коштів з картки відповідача для виплат. Так, 22.09.2014 було списано 177,39 грн., 29.09.2014 - 1229,44 грн., 17.10.2014 - 2746,97 грн. Але вказаних коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі. Окрім того, представник позивача зазначив, що банком було здійснено перерахунок заборгованості відповідача та відмінено штрафи і проценти, які були нараховані в період проходження відповідачем військової служби, що також зафіксовано у виписці по рахунку. Сума заборгованості в розмірі 14662,59 грн. визначена вже з урахуванням відміни штрафів та процентів мобілізованому.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що станом на 02.08.2014 його заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитній картці становила 14270 грн., у 2014 році відповідач надав позивачу довідку про перебування на військовій службі в зоні проведення АТО з 03.08.2014 по 23.07.2015. Перебуваючи на військовій службі, він отримував заробітну плату, яка надходила на його зарплатну картку, відкриту в ПАТ КБ «ПриватБанк». З 2014 році ПАТ КБ «Приватбанк» автоматично почав знімати із його заробітної картки гроші в рахунок сплати заборгованості по кредитній картці. З 18.09.2014 по 15.12.2014 були зняті кошти в розмірі 15656 грн., а 28.04.2015 - кошти в розмірі 953 грн. А, отже, його заборгованість перед банком була повністю погашена. Крім того, банк нараховував проценти на суму заборгованості в той період, коли відповідач перебував на військовій службі. Також відповідач у своїх письмових поясненнях наголосив на пропущенні позивачем строків позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши представлені докази, вивчивши матеріали цивільної справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У судовому засіданні встановлено, що своїм підписом в анкеті-заяві від 27.10.2011 року ОСОБА_3 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 5). У вищевказаній заяві зазначено, що відповідач згоден, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач своїм підписом у заяві засвідчив, що він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді та зобов'язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на офіційному сайті банку.

Отже, ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку склали договір про надання банківських послуг. Цей договір був укладений у письмовій формі. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що між ним та банком були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміни цивільних прав і обов'язків, що вказує на вчинення двостороннього кредитного договору.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідачеві було відкрито картковий рахунок, забезпечено можливість доступу до карткового рахунку, можливість користуватися кредитними коштами відповідно до встановлених тарифів. За цим кредитним договором ОСОБА_3 було видано п'ять кредитних карток, а саме: 27.10.2011 - з терміном дії 04/15, 09.02.2012 - з терміном дії 08/15, 20.07.2012 - з терміном дії 07/16, 29.05.2013 - з терміном дії 01/17, 18.06.2013 - з терміном дії 06/15 (а. с. 67).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач досить тривалий час користувався кредитними коштами, що підтверджується копією виписки по картці/рахунку ОСОБА_3 за період з 01.01.1999-11.03.2017 (а. с. 70-74).

ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що зазначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у розмірі, встановленому договором.

У судовому засіданні встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, виконало, надавши ОСОБА_3 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обґрунтування своєї правової позиції. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ПАТ КБ «Приватбанк» доведено, що ОСОБА_3 зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати платежів, передбачених кредитним договором, належним чином не виконав. Це призвело до виникнення заборгованості. Ці обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.10.2011 р., укладеним між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_3, станом на 31.12.2016 (а. с. 4), копією виписки по рахунку (а. с. 70-74).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач не виконав зобов'язання за договором, тим самим порушивши умови кредитного договору, а також вимоги ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України.

Так, відповідач у своїх письмових поясненнях від 20.03.2017 визнав, що станом на 02.08.2014 його заборгованість перед банком становила 14270 грн. (а. с. 87). Це також відображено і у виписці по рахунку (а. с. 72).

Однак, суд дає критичну оцінку поясненням відповідача з приводу того, що ця заборгованість була погашена в повному обсязі за допомогою автоматичного списання коштів із його зарплатної картки.

Так, у п. 1.4 Постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 передбачено, що договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення може здійснюватися банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до п. 6.1 вищевказаної Постанови банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. У п. 6. 5 встановлено, що, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для списання ним коштів з рахунків платника.

Пунктом 1.1.3.1.6 Умов надання банківських послуг у Приватбанку клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту

Станом на 02.08.2014 відповідач мав прострочену заборгованість за кредитом (що визнано й самим відповідачем), тому договірне списання коштів банком було законним.

Так, з копії виписки по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_3 убачається, що банком дійсно декілька разів відбувалося автоматичне списання коштів з картки відповідача для виплат на кредитну картку для погашення заборгованості, а саме: 22.09.2014 було автоматично списано кошти в розмірі 177,39 грн., 29.09.2014 - 1229,44 грн., 17.10.2014 - 2746,97 грн. (а. с. 63, 72)

Доводи відповідача про те, що автоматичним списанням коштів було погашено всю суму заборгованості за кредитом не підтверджені жодними доказами. Навпаки, із розрахунку заборгованості та з виписки по рахунку за кредитною карткою убачається, що за договірним списанням було погашено тільки частину заборгованості у розмірі вищенаведених сум. Однак, указаних коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У судовому засіданні встановлено, що банком було здійснено перерахунок заборгованості та відмінено штрафи та проценти, які були нараховані в період проходженням ОСОБА_3 військової служби. Так, 15.06.2015 було відмінено штраф по кредиту військовослужбовця в розмірі 1300,00 грн. та проценти по кредиту військовослужбовця в розмірі 10202,95 грн., 27.05.2016 знову було відмінено штраф по кредиту військовослужбовця в розмірі 800,00 грн. Ці обставини підтверджуються копією виписки по рахунку (а. с. 96). У сумі заборгованості, яку просить стягнути ПАТ КБ «Приватбанк» та яка вказана в позовній заяві, ураховано вищевказану відміну штрафів та процентів мобілізованому.

Суд уважає, що позивачем при зверненні до суду дотримано строки позовної давності. Так, ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначаються в Заяві та Пам'ятці клієнта. У Правилах користування карткою визначено, що строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії останньої кредитної картки, виданої ОСОБА_3, до останнього дня 06.2015 (а. с. 67). Отже, позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності.

Ураховуючи обставини справи та беручи до уваги вищезазначені правові норми, суд робить висновок, що позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А, отже, суд робить висновок, що з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н, укладеним 27 жовтня 2011 року, у розмірі 14662 (чотирнадцяти тисяч шестисот шістдесяти двох) гривень 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 1600 (одну тисячу шістсот) гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий