Справа № 304/1010/17
Провадження № 2/304/397/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 17 червня 2017 року помер її батько ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 64 по вул. Зерновській (Радянській) в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. ОСОБА_2 ще за життя склав заповіт, яким все своє майно, що буде належати йому на день смерті, заповів їй. Оскільки вона як єдиний спадкоємець фактом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном прийняла спадщину за батьком, однак нотаріусом їй в оформленні такої було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила не стягувати з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 16 червня 1996 року помер батько позивача ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 050093, виданим Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 17 червня 1996 року (а. с. 6, 7, 8).

Також встановлено, що згідно довідок Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області ОСОБА_2, який помер 16 червня 1996 року, на момент смерті був зареєстрований, проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 та був головою даного дворогосподарства. Інші особи, які були б зареєстрованими та проживали у останньому, відсутні (а. с. 11, 12).

Крім цього встановлено, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все своє майно, житловий будинок, і все те, що буде йому належати на день смерті, заповів дочці ОСОБА_1, про що свідчить заповіт від 27 травня 1996 року, посвідчений секретарем виконкому Порошківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 40 (а. с. 4).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності.

Як розяснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем ОСОБА_4 відкрилася 16 червня 1996 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР.

Так, відповідно ст. ст. 524 ч. 1, 533 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 3939 від 15 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 фактично вступила в управління будинком № 64 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області, оскільки протягом шести місяців після смерті ОСОБА_2 здійснювала догляд за спадковим майном, а саме сплачувала комунальні послуги, здійснювала поточний ремонт та обробляла земельну ділянку (а. с. 10).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49169337 від 20 вересня 2017 року та повідомлення Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 01-10/129 від 29 вересня 2017 року спадкова справа стосовно спадкодавця ОСОБА_2, який помер 16 червня 1996 року, відсутня (а. с. 31, 32, 34).

Відповідно до ч. 2 ст. 548, ст. 525 цього Кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Отже, враховуючи те, що позивач протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступила в управління спадковим майном, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилася, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2, не встановлено (а. с. 31, 32, 34), тому вважається такою, що прийняла її одноосібно.

Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 103/01-16 від 07 вересня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем ОСОБА_4, який помер 16 червня 1996 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 64 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району, відсутній (а. с. 9).

Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, оскільки у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № НОМЕР_1 від 28 серпня 2017 року представником позивача ОСОБА_3 сплачено 726,27 грн. судового збору (а. с. 1).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з поданої представником позивача заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 726,27 грн. стягненню з відповідача не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524-525, 534 ч. 1, 548, 549, 553 ЦК Української РСР, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 174 ч. 4, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_4, який помер 16 червня 1996 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 64 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_5