АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8086/2017 Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «СуперКредит» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року в справі за заявою Кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 29.12.2016 року в справі за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року представник КС «СуперКредит» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» 29.12.2016 року у справі № 89/16 про стягнення з ОСОБА_1, заборгованості за кредитним договором № СК-20/0054/15/63/26 та понесених витрат.

Заяву обґрунтовував тим, що рішення третейського суду набрало законної сили, однак боржником не виконується.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник КС «СуперКредит» подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки згідно кредитного договору №СК-20/0054/15/63/26 від 25 червня 2015 року кредит на споживчі потреби був наданий ОСОБА_2, а з боржником ОСОБА_1 був укладений договір поруки, тому він не є споживачем банківських послуг і даний спір був підвідомчим третейському суду.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника кредитної спілки, яка доводи скарги підтримала, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 29.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» 2905 грн. 65 коп., що включає в себе заборгованість за кредитним договором, третейський збір та витрати на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» справа не підвідомча третейським судам.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2017 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № №СК-20/0054/15/63/26, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язується солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов'язань по кредитному договору № №СК-20/0054/15/63/26 від 25 червня 2015 року, який був укладений із ОСОБА_2

Пунктом 4.2. договору поруки передбачено, що спори, пов'язані з даним договором, вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» відповідно до його регламенту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (пункт 14 цієї статті доповнено згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 22 статті 1 цього закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Суб'єктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк.

Разом з тим, порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2017 року в справі 6-1153цс16.

Проте, вказаних норм матеріального права суд не врахував та не обґрунтував, з яких підстав він прийшов до висновку, що поручитель є споживачем фінансових послуг.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 389-9 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Згідно ч. 2 ст. 74 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Частина 4 даної норми передбачає, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частина 1 статті 76 ЦПК України визначає, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Отже, належним повідомленням сторони про судове засідання є вручення їй судового повідомлення завчасно і під розписку.

Розглядаючи справу у відсутність боржника-поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що він належним чином повідомлений про день та час судового засідання.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про отримання боржником судового повідомлення про розгляд заяви.

Таким чином, суд першої інстанції на час постановлення ухвали не мав відомостей про належне повідомлення боржника про судовий розгляд заяви, а тому відповідно до ч. 1 ст. 389-9 ЦПК України не мав правових підстав для розгляду справи у відсутність боржника.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не надана належна оцінка обставинам справи, порушений порядок, встановлений ЦПК України для розгляду даного питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року скасувати, а заявою Кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 29.12.2016 року в справі за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати до Печерського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий Судді: