Справа № 460/181/17
Провадження №2/460/914/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карпин І.М.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

18.01.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість у сумі 46530 гривень 52 копійки, яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з'явився, однак подав заяву про застосування строку позовної давності до позовоних вимог про стягнення пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід частково задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_4, які викладені на банківському сайті, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити ОСОБА_4 штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_3 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 31.10.2016 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 46530,52 грн., з яких 4995,53 грн. заборгованість за кредитом, 35693,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2191,93 грн штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене і беручи до уваги, що ОСОБА_3 односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 18.11.2010 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст.264 ЦК України).

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України та умов договору (п.2.1.1.7.6) даних умов, банк має право при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій договорі, більш, ніж на 30 днів, позичальник оплачує банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним договором з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача пені не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Про застосування спеціальної позовної давності відповідач ОСОБА_3 заявив клопотання, подавши письмову заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом 18.01.2017 року, а згідно розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість за пенею з урахуванням однорічного строку позовної давності становить 1000 грн.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що ОСОБА_3 в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, розрахунок заборгованості не оспорює, окрім вимоги про стягнення пені поза межами річного строку позовної давності, а тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення з відповідача в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 18.11.2010 року в розмірі 44380,52 грн. (4995,53 грн + 35693,06 грн + 1000 грн + 500 грн + 2191,93 грн).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600 грн. підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 525, 526, 536, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 169, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2010 року в розмірі 44380 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят) грн. 52 коп. та 1600 (одна тисяча шістсот) гривень судових витрат, пов'язаних з сплатою судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М.Карпин