Справа № 536/404/17
13 квітня 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Колотієвського О.О.,
при секретарі Курбановій В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів,-
У березні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів.
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що товаром по даному договору є автомобіль KIA Sportage 2.0 AT 4 WD Mid, чорного кольору.
Відповідно до п. 3.2 Договору, вартість товару на момент укладення даного договору та розмір першого Ревардингового платежу вказується в додатку №2 до даного Договору, який є його невідємною частиною.
Згідно з додатком № 2 до Договору вартість предмета Ревардингу складає 267 000 грн., а вартість фінансування 53 400 грн.
Розділом 1 Договору визначено, що вартість фінансування розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного Договору Отримувачем Постачальнику при укладенні Договору.
Договір не містить вказівки, яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару
Судові витрати покласти на відповідача.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Від ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» в судове засідання не зявився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України).
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне:
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що товаром по даному договору є автомобіль KIA Sportage 2.0 AT 4 WD Mid, чорного кольору.
Відповідно до п. 3.2 Договору, вартість товару на момент укладення даного договору та розмір першого Ревардингового платежу вказується в додатку №2 до даного Договору, який є його невідємною частиною.
Згідно з додатком № 2 до Договору вартість предмета Ревардингу складає 267 000 грн., а вартість фінансування 53 400 грн.
Розділом 1 Договору визначено, що вартість фінансування розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного Договору Отримувачем Постачальнику при укладенні Договору.
Згідно п. 2.1 договору, Постачальник - ТОВ «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» зобовязується придбати та передати на умовах Ревардингу у користування майно (товар визначений у п. 3.1 цього договору), а Отримувач зобовязується прийняти товар та сплачувати Ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.
Як вбачається зі змісту вказаного Договору, він містить у собі ознаки договору лізингу, найму та купівлі-продажу транспортного засобу.
Тому правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та Відповідачем, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізинг», а також імперативними нормами Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки договір укладено з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю.
Віднесення вказаної категорії договорів до змішаних підтверджено Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Пунктом 3.6. Договору передбачено, що Постачальник не відповідає перед отримувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності товару, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає Продавець.
Крім цього, вказаний договір не містить вказівки, яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
А отже, зазначені умови спірного договору суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України, яка передбачає, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачені обовязки лізингодавця, а саме:
1) у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору;
2) попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним;
3) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу;
4) відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором;
5) прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу.
Відповідно ж до п. 4.1.1. спірного Договору, Постачальник зобовязаний передати у користування та володіння Отримувача товар в порядку, встановленому даним договором.
Окрім того, п.4.1.1. Договору не передбачає обовязку Постачальника передати товар у власність.
Також, з огляду на наступне, суд вбачає наявність несправедливих умов Договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:
- по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);
- по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін;
- по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Зі змісту спірного Договору вбачається, що несправедливими є зокрема такі умови договору:
- п. 2.3. Отримувач має право самостійно обрати ТЗ та продавця ТЗ і несе повязані з цим ризики, Продавцем ТЗ є особа що як правило, зазначається у специфікації;
- п. 3.4 У разі зміни вартості товару до моменту повної сплати першого ревардингового платежу Отримувачем, останній повинен сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі товару Постачальником з метою виплати не менше 50% від вартості товару на момент його передачі;
- п.3.6 Постачальник не відповідає перед Отримувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності товару, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає Продавець, якого не зазначено в спірному договорі.
- п.4.3.3 Постачальник має право залишати твар на складі у випадку прострочення Отримувачем сплати щомісячних внесків;
- п.п. 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 встановлюють, що розмір Ревардингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета договору, проте формули перерахунку цей Договір не передбачає;
- п.8.14 Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі товару між Постачальником та Отримувачем. За дострокову сплату Ревардингових платежів, Отримувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми дострокового погашення;
- п.8.15 Уразі відмови Отримувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості Товару Постачальник має право розірвати даний договір, після чого Отримувач зобовязаний повернути Постачальнику товар протягом 5 днів, при цьому ревардингові платежі поверненню не підлягають
- п. 12.11 У випадку розірвання договору Отримувачем до підписання акта приймання-передачі товару, Постачальник повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Першого Ревардингового платежу. В даному випадку вартість фінансування не повертається.
- п. 12.1 За несвоєчасне внесення Ревардингових платежів Отримувач зобовязаний сплачувати Постачальнику проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати.
Позиція щодо несправедливості названих умов спірного договору підтверджена Постановами Верховного Суду України у справах № 6-65цс16; № 6-330цс16; № 6-2766цс15.
При цьому, найменування договору укладеного між ОСОБА_1 та Відповідачем в якості "Договору ревардингу" не змінює його змісту, який включає умови лізингу, найму, купівлі-продажу, аналогічні до тих, які визнані несправедливими Постановами Верховного Суду України у справах № 6-65цс16; № 6-330цс16; № 6-2766цс15.
Також, суд дійшов висновку, щодо недодержання форми при укладені договору.
Так, оскаржуваний Договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору лізингу, оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
А отже, положеннями статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України у звязку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Окрім того, необхідність нотаріального посвідчення вказаної категорії договорів підтверджено правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.
Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 № «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів, оскільки зміст договору, укладеного між сторонами суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам та не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, до судових витрат серед іншого, належать і витрати на правову допомогу.
Керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 215, 216, 220, 509, 628, 799, 806,808 ЦК України, ст.ст.. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212 215, 224 - 228 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О. О. Колотієвський