Справа № 509/2648/17
28 вересня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області про звільнення майна з-під арешту,-
18 липня 2017 року, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд, зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження : 6813060, накладений 19 березня 2008 року Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою Одеської області на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.10.2002 року, виданої ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області - на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул. Зелена, 1, який належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2004 р. виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 24.09.2004 р. № 606, мотивуючи це тим, що виконавче провадження щодо боржниці ОСОБА_2, в рамках якого було накладено оспорюваний арешт, було закрито до 20.05.2003 р. і відомості про це не внесені ЄДРВК, документи виконавчої служби по вказаному виконавчому провадженню були знищені за строком зберігання.
В судове засідання позивачка та її представниця не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, однак від представниці позивачки за ордером, на адресу суду надійшла письмова заява, в якій вона, посилаючись на ст. 158 ЦПК України повністю підтримала позов, просила його задовольнити і слухати справу без їх участі, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення по справі (а.с. 30).
Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними особистими письмовими розписками з відмітками про отримання судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 26,27).
Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Право приватної власності є непорушним.
Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статями 386-393 ЦК України передбачено держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Пунктом 7 частини 1 статті 47 Закону передбачено - виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав - арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
21 лютого 2017 року позивачка звернулася до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо припинення чинності оспорюваного арешту та отримала відповідь № 36-748 від 03.03.2017 року, з якої вбачається, що станом на 20.05.2003 року, коли було запроваджено Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, відомості щодо боржника ОСОБА_2 не були внесені до цього реєстру у звязку з відсутністю відкритого виконавчого провадження (а.с. 6,7).
При цьому в листі підтверджено, що дійсно арешт було накладено відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 14.10.2002 року, проте матеріали виконавчого провадження знищені за строком зберігання.
Суд встановив, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул. Зелена, 1, на який накладено вищевказаний арешт - належить позивачці на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2004 р. виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 24.09.2004 р. № 606, а земельна ділянка, площею 0,0986 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований вищевказаний будинок, належить позивачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 031923 від 24.03.2004 р. та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.08.2003 р. (реєстр. № 4210) (а.с. 9-14).
Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини справи, а саме, той факт, що існування арешту перешкоджає позивачці вільно розпоряджатись власним майном, суд вважає необхідним задовольнити позов.
Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,169,208-209,213-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 316-320,321,328,386-393 ЦК України, ст.ст. 47,50 Закону України "Про виконавче провадження", суд,-
1.Позов ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області про звільнення майна з-під арешту задовольнити ;
2.Скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6813060, накладений 19 березня 2008 року Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою Одеської області на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н. 14.10.2002 року, виданої відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул. Зелена, 1, який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2004 р. виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 24.09.2004 р. № 606.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Гандзій Д.М.