Справа № 379/391/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Потеряйко С.А.

за участю секретаря: Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року в розмірі 29069,75 грн., з якої: 560,16 грн. заборгованість за кредитом; 22467,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4181,20 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1360,46 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1600 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте подала до суду заяву про застосування строку позовної давності.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.06.2011 року позивач отримала кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.02.2017 року становить 29069,75 грн., з яких: 560,16 грн. заборгованість за кредитом; 22467,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4181,20 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1360,46 грн. штраф (процентна складова).

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не виплаває із суті кредитного договору.

Відповідач просить суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

Суд вважає, що Позивачем було пропущено строки позовної давності, передбачені ст.ст.257,258 ЦК України.

Умовами Кредитного договору, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно 3 ч. 3ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по кредиту, який мається в матеріалах справи, прострочений платіж по погашенню кредиту виник 13.06.2014 року, а прострочений платіж по процентам у відповідача виник 13.06.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, який мається в матеріалах справи, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 20.03.2017 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і нараховані проценти.

Проте, відповідач, в 2012 року загубила картку та з того часу жодних повідомлень про наявність боргу перед банком не отримувала. На початку 2017 року почала отримувати від банку СМС повідомлення, де було зазначено, що вона має заборгованість в сумі 5610 грн. Звернувшись до банку за наданням розяснення щодо причин виникнення боргу, її було повідомлено, що з 2011 року по її картковому рахунку рахується заборгованість в розмірі 5610 грн. Тоді ж 24.04.2017 року відповідач повністю погасила заборгованість вказану в СМС в розмірі 5610 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявляє Відповідач, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борт частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право Банку вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення, строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватись позичальником частинами щомісяця в період сплати кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, а саме повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, враховуючи чинні норми цивільного законодавства України та правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду України від 06.11.2013 (справа 6-116-цс13). Постанові Верховного суду України від 03.02.2016 (справа 6-18цс16), Постанові Верховного суду України від 06.04.2016 (справа 6-2520цс15), суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.06.2011 року.

Щодо доводів позивача про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафів в сумі 1860,46 грн., то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача до відповідача з огляду на наступне.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 2ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правова природа штрафу така, що позовна давність до вимог про його стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується штраф, окремо. Право на позов про стягнення штрафу виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічні висновки неодноразово декларувались судовою практикою та містяться у Постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року (справа 6-116 цс13), ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року.

Суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача про стягнення заборгованості відмовити, в зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 15, 60, 88, 197, 208, 209, 212215, 218, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 254, 256 258, 261, 266, 267, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:ОСОБА_2