АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Мирошниченко О.В.
№22-ц/796/7674/2017 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Крижанівської Г.В.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Київська місцева прокуратура № 1 про визнання шлюбу недійсним у зв'язку із його фіктивністю, виключення відомостей про особу, як про батька дитини, з актового запису про народження та

за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання шлюбу недійсним у зв'язку із його фіктивністю та виключення відомостей про особу, як батька дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати шлюб, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_1, зареєстрований 30 грудня 2006 року у відділі РАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, недійсним у зв'язку з його фіктивністю та виключити відомості про особу, як батька дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5, громадянина України з актового запису №953 від 12 липня 2007 , викладеного в Книзі реєстрації народжень Відділом цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

В мотивування вимог посилалася на те, що у 2003 році її батько ОСОБА_5 по місцю проходження медичного обстеження познайомився з відповідачем по справі. Після цього він втратив паспорт серії НОМЕР_1, виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві та звернувся за місцем своєї реєстрації, де Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві йому було видано новий паспорт серії НОМЕР_2, який він отримав особисто 26.06.2003 року.

Голосіївським РВ ГУ ДМС України в м. Києві надано відповідь 09.11.2016 року на запит представника позивача за №2/4565-16 та ТОВ «Ліко Житло Сервіс» суду надано копію форми «А» на громадянина ОСОБА_5 від 26.12.2016 року, в яких зазначено про втрату ОСОБА_5 у 2003 році паспорту та видачу нового паспорту Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Паспорт серії НОМЕР_3 виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві починаючи з 26.06.2003 року був недійсним та не міг використовуватись будь-ким, в будь-яких цілях.

Відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 Голосіївського РАЦС м. Києва 30 грудня 2006 року Відділом РАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 взяла прізвище «ОСОБА_8».

Проте, заява на реєстрацію шлюбу містить використання недійсного паспорту, підпис в графі «чоловік» ОСОБА_5 не належить. ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто рівно через 6 місяців після реєстрації шлюбу, ОСОБА_9 народила дочку - ОСОБА_8. В свідоцтві про народження ОСОБА_8 батьком дитини зазначено: громадянка України - ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_5 - помер.

Вважає, що зі сторони відповідача мало місце укладання фіктивного шлюбу, оскільки ОСОБА_9 ніколи не жила разом з батьком однією сім'єю, ніколи не вела з ним спільне господарство, ніколи не дбала про добробут та моральний стан сім'ї, в шлюбі вони будь-якого майна не набували.

22 вересня 2012 р. вона отримала висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 22.09.2012р. №4, виданий Київським міським бюро судово-медичної експертизи, з якого їй стало відомо, що ОСОБА_10, ще з 1993 р. хворів на гепатит С.

Оскільки вона є рідною донькою ОСОБА_5, то в силу закону наділена правом звернення до суду з вимогою щодо виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Крім того, поданий до суду нотаріальний бланк серії НОМЕР_5 з текстом не містить підпису нотаріуса, а тому вказана заява не є дійсною, а вказаний доказ не є належним та допустимим в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Нотаріус використовувала та встановлювала особу заявника по недійсному паспорту серії НОМЕР_6, який був втрачений та використовувався ОСОБА_9 без відома ОСОБА_5

У серпні 2015 року ОСОБА_3, який є сином покійного ОСОБА_5, звернувся до суду із аналогічним позовом з тих самих підстав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року позови задоволено.

Визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, зареєстрований 30 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1242.

Виключено відомості про особу ОСОБА_5, як про батька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису № 953 від 12 липня 2007 року, складеного у книзі реєстрації народжень Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовів, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що батько дитини - ОСОБА_5, достовірно знаючи, що він записаний батьком дитини, не оспорював за життя у встановленому законом порядку такий запис.

Оскільки, позивачі не надали суду достовірних доказів про те, що ОСОБА_5 при житті оспорював своє батьківство стосовно доньки ОСОБА_11, або ж про те, що йому не було відомо про наявність актового запису про народження дитини, де він записаний її батьком, то правові підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачі чітко не вказали, які саме їх права були порушені укладанням даного шлюбу та які права вони хочуть поновити визнанням даного шлюбу недійсним.

Позивачі не надали доказів на підтвердження факту пред'явлення ОСОБА_5 за своє життя відповідного позову про невизнання свого батьківства, а тому відповідно до ст. 137 ЦПК України у них не виникло процесуального правонаступництва після смерті фізичної особи - її батька.

Крім того, її небажання щодо проведення біологічного та генетичного дослідження для встановлення походження доньки ОСОБА_11 від померлого ОСОБА_5 не має правового значення для вирішення справи, оскільки клопотання щодо проведення експертизи заявлено особою, у якої не виникло процесуальне правонаступництво після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_5 за свого життя знав, що він був записаний батьком ОСОБА_11 в актовому записі про народження дитини, вважав ОСОБА_4 своєю донькою, приймав участь у її вихованні та забезпеченні, як своєї дочки, за свого життя з позовом про оспорювання батьківства не звертався.

I хоча, ОСОБА_5 не є біологічним батьком ОСОБА_4, однак, він визнавав своє батьківство по відношенню до неї, що підтверджується також його заявою, зробленою в присутності нотаріуса. Заяву про визнання ОСОБА_4 своєю донькою ОСОБА_5 написав власноручно, а потім ще й посвідчив вказану обставину у нотаріуса.

Зазначила, що , рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-2026/12 від 02.08.2012 року є чинним і не скасованим, і саме в цьому рішенні суддя наголошує на тому, що позивач, обґрунтовував заявлений нею цивільний позов, посилаючись на недійсність та фіктивність укладання шлюбу.

В уточненнях до позовної заяви від 30.11.2011 року не було ні слова про визнання шлюбу недійсним на підставі ч. 1 ст. 40 СК України, замість ч. 2 ст. 40 СК. Не йшлося також в цій заяві і про виключення ч.2 ст. 40 СК України, як підстави для задоволення позову про визнання шлюбу недійсним.

Про упередженість суду першої інстанції під час розгляду даної справи свідчить також та обставина, що не дивлячись на те, що вона в судовому засіданні чітко вказала на те, що не буде давати біологічні зразки дитини для їх порівняння з біологічними зразками померлого батька, суд першої інстанції дав дозвіл на проведення ексгумації тіла померлого чоловіка.

Про те, що її покійний чоловік втратив паспорт серії НОМЕР_7, виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, та потім отримав новий паспорт вона не знала. Про вказану обставину він ніколи не розповідав. На підставі втраченого паспорта її чоловік отримував пенсію, використовував даний паспорт для встановлення особи під час відвідування органів пенсійного забезпечення, нотаріуса, лікувальних закладів, органів державної влади та місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_2 та її представник, який також представляє інтереси ОСОБА_3, проти апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позови та визнаючи шлюб недійсним, суд виходив з того, що ОСОБА_5 на період укладення шлюбу не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними, тобто у даному випадку його згоду на шлюб не можна вважати вільною. Крім того, при реєстрації шлюбу був використаний недійсний паспорт ОСОБА_5

Задовольняючи позови в іншій частині, суд виходив з того, що ОСОБА_5 не є біологічним батьком ОСОБА_5 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Проте , з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини справи та без належної оцінки доказів, що є підставою у відповідності до ст.. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_5, що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8, виданого 12 березня 2009 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (a.c.l4, T.l).

Позивачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_12 є рідними донькою та сином ОСОБА_5, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 9,т.1а.с. 198, T.l).

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_10 НОМЕР_9. Відділом РАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 30.12.2006 року зареєстровано між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, про що в Книзі реєстрації шлюбів 30.12.2006 року було зроблено актовий запис за №1242 (а.с. 12, т.1).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.08.2012 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним. При цьому, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. 57 ЦПК України в підтвердження того, що ОСОБА_9 при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагалась лише набути певні юридичні права не пов'язані з шлюбом, у зв'язку з чим суд вважав позовні вимоги ОСОБА_14 не обґрунтованими, не доведеними, такими що не підлягають задоволенню. При цьому, суд прийшов до висновку, що посилання позивача щодо фіктивності шлюбу лише у зв'язку з наявністю в ОСОБА_5 певних психічних порушень не можна категорично засвідчувати неможливість останнім розуміти значення своїх дій та керувати ними та ОСОБА_5 у визначеному законом порядку недієздатним не визнавався (а.с. 212-215, т. 1). Вказане рішення суду набрало законної сили.

Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім'ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об'єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з'явився намір створити сім'ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім'ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім'ю, яка відповідає всім її вимогам.

Тому при вирішенні питання щодо фіктивності шлюбу необхідно встановити, зокрема: стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність

Для визнання шлюбу фіктивним, суду необхідно дослідити належні та допустимі докази, передбачені ст. ст. 57−59 ЦПК України, та надати їм оцінку. Наприклад, відсутність спільних речей, які подружжя купувало під час шлюбу, показання свідків про відсутність ведення спільного господарства.

Позивачі , обґрунтовуючи заявлені цивільні позови, посилаючись на недійсність та фіктивність укладання шлюбу не надали жодного належного та допустимого доказу, передбачених ст..57 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагалася лише набути певні юридичні права, не пов'язані з шлюбом, а також не надано доказів щодо відсутності наміру створити сім'ю у ОСОБА_5

Доводи позивачів щодо реєстрації шлюбу за недійсним паспортом ОСОБА_5, щодо його психічного стану під час реєстрації шлюбу та народження доньки, біологічним батьком якої останній не був, не можуть слугувати підставою до задоволення позову на підставі ч.2 ст. 40 СК України, оскільки не свідчать про відсутність бажання створити сім'ю у подружжя , у тому числі і у відповідачки, і , як наслідок, про фіктивність такого шлюбу.

Окрім того, позивачі, звертаючись до суду, не вказали, які права були порушені укладанням даного шлюбу та які права вони хочуть поновити визнанням даного шлюбу недійсним.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія приходить до висновку, що позови в цій частині щодо визнання шлюбу недійсним у зв'язку з фіктивністю є безпідставні і в їх задоволенні суд відмовляє.

Способи оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини встановлені положеннями ст. 137 СК України, згідно якої якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред'явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці.

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Так, у випадку, передбаченому ч. 1 цієї статті, оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком дитини, можливе у випадках, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства. Якщо на момент народження дитини цей чоловік помре, оспорити його батьківство на підставі цієї заяви зможуть його спадкоємці.

Частиною 2 ст. 137 СК України - коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень ст. 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах.

Випадок, вказаний у ч. 3 цієї статті, - оспорювання батьківства після смерті особи стосується випадків, коли через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла. Однак на відміну від перших двох ситуацій право на оспорювання батьківства мають не будь-які спадкоємці померлого, а лише його дружина, батьки та діти, тобто лише спадкоємці першої черги.

У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини.

Аналогічні роз'яснення викладені і в пункті 12 Постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства після смерті особи, записаної батьком дитини та викладено процесуальний порядок вчинення таких дій.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК).

Відповідно до п.п. 11, 12 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 визначено судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Як убачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_5 ні до суду, ні до органів РАЦС із заявою про оспорювання батьківства не звертався, позивачі не надали жодного доказу про те, що ОСОБА_5 при житті не знав про те, що записаний батьком дитини, а тому правові підстави до задоволення позову в частині виключення відомостей з актового запису про ОСОБА_5 як про батька дочки, ОСОБА_4, - відсутні.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, дослідивши обставини справи, надавши їм правову оцінку, перевіривши докази, колегія дійшла висновку, що позови є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.218, 303,304,307,309, 313-316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення , в наступній редакції.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Київська місцева прокуратура № 1 про визнання шлюбу недійсним у зв'язку із його фіктивністю, виключення відомостей про особу, як про батька дитини, з актового запису про народження та позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання шлюбу недійсним у зв'язку із його фіктивністю та виключення відомостей про особу, як батька дитини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді