У Х В А Л А

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства освіти і науки України, третя особа - виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій Українець Анатолій Іванович, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

Солом'янський районний суд м. Києва рішенням від 19 лютого 2015 року позов задовольнив, визнав незаконним та скасував: наказ Міністерства освіти і науки України «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій ОСОБА_4.» № 591-к від 17 листопада 2014 року, наказ Міністерства освіти і науки України «Про виконання обов'язків ректора» № 592-к від 17 листопада 2014 року. Поновлено ОСОБА_4 на посаді ректора Національного університету харчових технологій з 17 листопада 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій ОСОБА_4.» № 591-к від 17 листопада 2014 року і поновлення ОСОБА_4 на посаді ректора Національного університету харчових технологій з 17 листопада 2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким на підставі статті 235 КЗпП України змінено формулювання причини дострокового розірвання контракту № 1-47 від 29 квітня 2011 року зазначеної в наказі Міністерства освіти і науки України «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій ОСОБА_4.» № 591-к від 17 листопада 2014 року та його звільнення й вказано вважати що підставою для дострокового розірвання контракту № 1-47 від 29 квітня 2011 року та звільнення ОСОБА_4 з посади ректора Національного університету харчових технологій є абзац 1 пункту 26 контракту № 1-47 від 29 квітня 2011 року та статті 7, пункту 8 статті 36 КЗпП України з підстав, передбачених пунктом 26 контракту (за обставин, передбачених трудовим законодавством), статті 7 КЗпП України порушення встановленого статтею 39 Закону України «Про вищу освіту» порядку обрання кандидатур претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Міністерства освіти і науки України, третя особа - виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій Українець А.І., про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій ОСОБА_4.» № 591-к від 17 листопада 2014 року та про поновлення на роботі, відмовлено.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діяв представник ОСОБА_6, відхилив, рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишив без змін.

У квітні 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 8 статті 36, статті 235 КЗпП України.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвалу Верховного Суду України від 19 липня 2006 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року.

Водночас заявник подав клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року, посилаючись на те, що зазначену ухвалу він отримав лише 23 січня 2017 року і у зв'язку з цим ним пропущено строк звернення до Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діяв представник ОСОБА_6, суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, який дійшов висновку про те, що підстави для визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України «Про дострокове розірвання контракту з ректором національного університету харчових технологій ОСОБА_4.» № 591-к від 17 листопада 2014 року, яке відбулося на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, відсутні. При цьому суд встановив, що ОСОБА_4 обрано на посаду ректора Національного університету харчових технологій без дотримання умов та порядку проведення конкурсу, визначеного статтею 39 Закону України «Про вищу освіту», у зв'язку з чим контракт між Міністерством освіти, науки, молоді та спорту України та ОСОБА_4 № 1-47 від 29 квітня 2011 року укладено з порушення вимог трудового законодавства. Під час оголошення повторного конкурсу на заміщення посади ректора Національного університету харчових технологій, Міністерство освіти і науки України у лютому 2011 року діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб визначений законодавством, наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 23 лютого 2011 року № 85-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Національного університету харчових технологій» не відповідав порядку призначення повторного конкурсу на заміщення посади керівника вищого навчального закладу, а наказ Міністерства освіти, науки, молоді та спорту України від 29 квітня 2011 року № 202-к «Про призначення ОСОБА_4.» суперечив процедурі призначення керівника вищого навчального закладу. Крім того, змінюючи формулювання причини дострокового розірвання контракту та звільнення ОСОБА_4 які були зазначені в наказі Міністерства освіти і науки України № 591-к від 17 листопада 2014 року, суд зазначив, що підставою для дострокового розірвання контракту та звільнення ОСОБА_4 з посади ректора є абзац 1 пункту 26 контракту № 1-47 від 29 квітня 2011 року та стаття 7, пункт 8 статті 36 КЗпП України, оскільки в ньому зазначено, що підставою дострокового розірвання контракту з ОСОБА_4 є скасування наказів Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 19 липня 2010 року № 295-к «Про скасування наказу МОН від 12 травня 2010 року № 400 в частині оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади ректора Національного університету харчових технологій» від 23 лютого 2011 року № 85-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Національного університету харчових технологій» та від 29 квітня 2011 року № 202-к «Про призначення ректором Національного університету харчових технологій ОСОБА_4.».

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 19 липня 2006 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, суд погодився з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову. При цьому суд виходив з того, що в умовах контракту, укладеного з позивачем, відсутні підстави для його звільнення, які зазначені в наказі керівника підприємства про звільнення. Крім того, наказ про звільнення суперечив чинному трудовому законодавству, оскільки укладений контракт без згоди однієї із сторін можливо розірвати лише у судовому порядку, якого не було.

Ухвалою від 19 грудня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що посада, яку займав позивач, не була місцем його роботи, його повноваження як голови комісії не передбачені умовами контракту і заміна його як голови комісії була правом роботодавця.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства освіти і науки України, третя особа - виконуючий обов'язки ректора Національного університету харчових технологій Українець Анатолій Іванович, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року відмовити.

Судді : В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко