АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3621/17 Справа № 186/77/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої невиконанням зобовязання,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з початку осені 2015 року проживала в квартирі відповідача №9 будинку 37 по вул. Гагаріна в м.Першотравенську Дніпропетровської області разом з відповідачем, яка належить йому на праві приватної власності. Для забезпечення проживання позивача її батьками було надано на її користь 10000,00 грн. на заміну вікон у вказаній квартирі та 19800,00 грн. на придбання меблів: кухонного та спального гарнітурів. Такі дії нею було вчинено в листопаді 2015 року, з усної згоди відповідача. Вказані речі доставлено у вказану квартиру, вікна за її кошти замінено на пластикові. 19 грудня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. В результаті певних життєвих обставин з 10 травня 2016 року вони припинили спільне проживання, розірвали відносини і з того часу їх не підтримують, хоча шлюб між ними не розірвано в силу ч. 2 ст.110 СК України. Після розірвання відносин між ними, але під час спільного шлюбу 30 червня 2016 року в них народився син ОСОБА_4. Після народження сина відносини між ними не змінилися, вона сама виховує дитину, хоча деяку участь у його вихованні відповідач теж приймає за рішенням суду з листопада 2016 року з нього стягуються аліменти. Після розірвання відносин між ними було досягнуто згоди щодо повернення відповідачем на її користь належного їй на праві особистої приватної власності майна, яке знаходиться у вказаній квартирі: кухонного та спального гарнітурів, вартістю 19800,00 гривень та в рахунок компенсації за пластикові вікна 10000,00 гривень, про що між ними 16 травня 2016 року складено письмову розписку, яку відповідач написав власноруч. Однак, до цього часу він не вчинив жодної дії на виконання взятого на себе зобов'язання. Невиконанням зобов'язання відповідач спричинив їй не лише майнову шкоду, а й моральну, яку вона оцінює в 10000,00 гривень, так як вона одноосібно доглядає за дитиною, намагається забезпечити її та власний побут, створює сімейний затишок, для чого їй не завадили б меблі та додаткові кошти, але змушена користуватися старими меблями, що вносить свої корективи в їх життя та впливає негативно на її психологічний стан та її відносини з оточуючими людьми. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 29800,00 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої невиконанням зобов'язання, 10000,00 гривень моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої невиконанням зобов'язання, грошові кошти в розмірі 29800,00 гривень та 640,00 гривень судового збору, а всього: 30440,00 гривень; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони з 19 грудня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейні стосунки сторін погіршились та між сторонами існує спір щодо поділу майна.

Згідно змісту позовної заяви, позивачка, з підстав ст.ст. 509, 532, 610, 620, 1167, 1168 ЦК України, претендує на одержання у своє володіння кухонного і спального гарнітурів, грошової компенсації за виготовлення і монтаж пластикових вікон, а також претендує на відшкодування моральної шкоди у зв»язку з ухиленням відповідача від повернення вказаних речей та грошової суми.

Враховуючи зміст позовної заяви, колегія дійшла висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами у зв»язку зі спільним проживанням та перебуванням у шлюбі, тому регулюються Сімейним кодексом України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, за вказаними позивачкою правовими підставами, місцевий суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення вимог процесуального закону, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, правову природу правовідносин сторін не з»ясував, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки спірні правовідносини не є деліктними та не охоплюються нормами зобов»язального права.

Колегія звертає увагу, що наявність розписки відповідача про повернення позивачці певних речей та грошової суми не спростовує правильність наведених вище висновків про те, що спірні правовідносини регламентуються положенням сімейного законодавства.

Суд наголошує, що позивачка не позбавлена можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом за нормами сімейного законодавства.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704,0 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 303, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої невиконанням зобовязання відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді