АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/8753/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що рішенням суду на його користь з відповідача стягнуті збитки у розмірі 87040,84 грн. При ухваленні рішення суд виходив із того, що зобов'язання відповідача були визначені в іноземній валюті у розмірі 7500 доларів США. До теперішнього часу рішення суду не виконано, а оскільки курс валюти значно виріс, він зазнав збитків, розмір яких становить різницю між еквівалентом 7500 доларів США на момент ухвалення рішення суду та на теперішній час, які відповідно до положень ст. 22 ЦК України підлягають стягненню на його користь.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9710/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Як убачається із матеріалів справи рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 87 040 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 870 грн. 04 коп.

При цьому, судом установлено, що 11 квітня 2011 року між сторонами укладено договір доручення, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 оригінали документів для прийняття спадщини на узаконення гаража, а також кошти у розмірі 2500 грн. для прийняття спадщини та 7500 тисяч доларів США для надання послуг по узаконенню гаража, земельної ділянки, які відповідач зобов'язався виконати в строк до 30 жовтня 2011 року. Оскільки ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов'язань по узаконенню гаража із земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про повернення позивачу коштів у гривневому еквіваленті у розмірі 87 040 грн. 84 коп.

Згідно листа Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Міністерства Юстиції України від 10 травня 2017 року № б/н установлено, що 29 квітня 2015 року державним виконавцям відкрито виконавче провадження ВП № 47378144, рішення не виконано.

У липні 2016 року позивач порушив перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2 збитків у вигляді упущеної вигоди, пов'язаної з підвищенням курсу іноземної валюти, оскільки рішення суду вчасно відповідачем не виконано, а курс валюти значно зріс, а тому просив захистити його порушене право, стягнувши суму коштів з урахуванням курсової різниці. Як на правову підставу позову ОСОБА_1 послався на положення статей 526, 533 ЦК України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відмовив у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що спір між сторонами про повернення коштів вирішено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; рішення підлягає виконанню в порядку Закону України "Про виконавче провадження", а відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена ст. 625 ЦК України і на правовідносини, які виникли між сторонами, не розповсюджується положення ст. ст. 533, 22 ЦК України, а тому нарахування збитків є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частин 1,2 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зазначені норми є загальними, регулюють виконання зобов'язань ( Глава 48 ЦК України).

За правилами чч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена статтею 625 ЦК України, з положень якої слідує, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав до стягнення збитків у обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права у поєднанні ст. 22 та ст. 533 ЦК України.

За правилами чч. 1 і 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна поведінка чи бездіяльність іншої сторони є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої сторони, - наслідком такої протиправної поведінки.

За приписом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо знецінення гривневого еквіваленту по відношенню до іноземної валюти у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення Апеляційного суду міста від 02 жовтня 2014 року є безпідставними, оскільки у мотивувальній частини рішення наведене стягнення заборгованості із переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом НБУ на час виникнення заборгованості, як того просив позивач, в межах заявлених на той час позовних вимог у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, а відповідальність у разі порушення грошового зобов'язання відповідачем внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду встановлена ст. 625 ЦК України. Вимоги ж позивача про стягнення збитків з урахуванням курсової різниці на підставі ст. 22, 533 ЦК України не грунтуються на засадах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді: Д.Р.Гаращенко

В.М.Ратнікова