Провадження №22-ц/784/1480/17
Справа №467/89/17
Провадження №22-ц/784/1480/17 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 Доповідач суду апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі сторін, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області

від 16 травня 2017 року

за позовом

ОСОБА_3 до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_3 предявив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

З червня 1993 року він працював на посаді тракториста у колективному сільськогосподарському підприємстві «Південний Буг».

З 22 листопада 1995 року по 6 травня 1997 року позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах України.

По закінченню служби він продовжив працювати на даному підприємстві.

Позивач вказував, що 22 грудня 1995 року КСП «Південний Буг» отримало державний акт на право колективної власності на землю. В подальшому розпорядженнями Арбузинської РДА Миколаївської області визначено розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, який становив 5,60 га вартістю 17 578 грн.37 коп.

Посилаючись на те, що на час отримання КСП «Південний Буг» державного акту на право колективної власності на землю він був членом цього господарства і відповідно мав право на отримання земельної частки (паю), ОСОБА_3 просив визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) площею 5,60 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в межах Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та зобовязати відповідачів виділити йому вищезазначену земельну частку (пай) із земель запасу.

Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_3, просили відмовити у його задоволенні з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що він є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно з п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Виходячи зі змісту даного Указу та статей 22, 23 ЗК України в редакції 1990 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, у тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами; включення до списків осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Право на земельну частку (пай) виникає з часу отримання сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю разом з доданими до нього списками осіб, що мають право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 1994 року правління КСП «Південний Буг» прийняло рішення про прийом ОСОБА_3 до членів цього підприємства, про що свідчить довідка архівного сектору Арбузинської РДА Миколаївської області від 07.09.2016 р. (а.с.74).

Трудова книжка позивача містить відомості, що його було прийнято у члени КСП 10 червня 1993 року (а.с.8).

Згідно з військовим квитком ОСОБА_3 з 22 листопада 1995 року по 06 травня 1997 року він проходив строкову військову службу у Збройних Силах України (а.с.6).

Після проходження служби позивач був повторно прийнятий на роботу до КСП «Південний Буг» 15 липня 1997 року в якості тракториста.

Відповідно до довідки Арбузинського районного відділу земельних ресурсів від 23.03.2005 р. державний акт на право колективної власності на землю КСП «Південний Буг» був виданий 22 грудня 1995 року. ОСОБА_3 до списків членів підприємства, які мали право на земельну частку (пай) включений не був (а.с.19).

Про це свідчать і самі списки членів КСП «Південний Буг», які мають право на земельну частку (пай) (а.с.45-73).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам у справі та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Досліджені судом докази свідчать, що на момент отримання КСП «Південний Буг» державного акту на право колективної власності на землю, позивач не працював на даному підприємстві, оскільки проходив строкову військову службу. Запис у трудовій книжці доводить, що після проходження служби ОСОБА_3 був прийнятий на роботу повторно 15 липня 1997 року, тобто після одержання підприємством державного акту на право колективної власності на землю.

Посилання позивача на те, що його не було звільнено з підприємства 01 вересня 1995 року, оскільки наказ №128 від 01.09.1995 р. не містить даних про його звільнення, не є переконливим доказом того, що позивача не було звільнено з роботи на час проходження ним служби.

Норми статті 36 КЗпП України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачали підставою припинення трудового договору призов або вступ працівника на військову службу.

Факт звільнення позивача до початку проходження військової служби доводиться також записом про його повторне прийняття на роботу 15 липня 1997 року та усним погодження позивачем з даним фактом протягом 22 років.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, які спрямовані на необхідність задоволення позову, висновки районного суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий: Судді: