Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
==========================================================================================================Єдиний унікальний № 333/7063/16 Головуючий у 1 інстанції Кулик В.Б. № провадження 22-ц/778/2067/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6, заінтересована особа: ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду зі вказаною скаргою, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Комунарському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області знаходилося виконавче провадження № 43189056 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3514/09, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.04.2014 року, про стягнення з заявника на користь стягувача ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 452 800 грн.

В рамках виконання вказаного виконавчого документа на все майно боржника, постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.05.2014 року, було накладено арешт.

18.12.2014 року старший державний виконавець Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зазначає, що разом з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець повинен був зняти арешт накладений в рамках виконання виконавчого листа № 2-3514/09, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.04.2014 року, про стягнення з заявника на користь стягувача ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 452 800 грн., з усього майна боржника, але такі дії державним виконавцем вчинено не було.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати бездіяльність державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6 неправомірною, звільнити з-під арешту все майно, що належить скаржнику накладений на підставі постанови від 07.05.2014 року за ВП « 43189056 Комунарським ВДВС Запорізького МУЮ за виконавчим листом № 2-3514/09.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.04.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий документ виконавчий лист № 2-3514/09, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 452 820 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами

07.05.2014 року старшим державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6, в рамках виконання раніше вказаного виконавчого документа, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження № 43189056. Дану постанову було направлено на адресу боржника а саме: АДРЕСА_1, що підтверджується супровідною запискою до постанови про відкриття виконавчого провадження вих. № 18572/6, Реєстром рекомендованої кореспонденції Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ та фіскальним чеком ЗД УДППЗ «Укрпошта» від 13.05.2014 року.

07.05.2014 року старшим державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6, в рамках виконання раніше вказаного виконавчого документа, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою арешт було накладено на все майно боржника.

14.05.2014 року старшим державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 45 282 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Суд першої інстанції, вірно застосувавши положення ст.ст. 383-387 ЦПК України, норми Закону України "Про виконавче провадження", дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, оскільки головним державним виконавцем Трифановою Т.В., при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій зазначено, що чинність арешту та інші заходи примусового виконання рішення не скасовуються, виконавчий документ може бути предявлений для виконання повторно, норми законодавства не порушені.

Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи, встановленим обставинам та наданим заявником доказам судом першої інстанції наданий належний правовий аналіз, що відображено в оскаржуваній заявником ухвалі. Обставини, якими обґрунтовується апеляційна скарга, були предметом перевірки і оцінки суду, і вони не спростовують мотивованих висновків суду.

Так, ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Порядок виконання рішень судів встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону який діяв на час виникнення вказаних правлідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, при примусовому виконанні рішень суду державний виконавець має діяти на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження"та іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо невірно встановленого строку на подачу виконавчого листа до виконання, про закриття виконавчого провадження за наявності невиконаного в повному обсязі рішення суду висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням підстав скарги, належна оцінка яким була дана судом першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: