Справа № 369/9509/16-ц
Провадження № 2/369/498/17
16.03.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку і договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов»язання повернути в натурі земельну ділянку,
В оспорюваному договорі купівлі-продажу земельної ділянки підпис від імені продавця вчинений не нею, а іншою їй невідомою особою.
Зазначений вище договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4.
Однак, в листі приватного нотаріуса ОСОБА_4 № 5/01-16 від 17 січня 2017 року на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області зазначено, що громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_2 ніколи не зверталися до нього для вчинення нотаріальних дій.
Крім того, в оспорюваному договорі купівлі-продажу земельної ділянки підпис від імені продавця вчинено не нею, а іншою особою.
А отже, враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 вважала, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 листопада 2008 року, розташованої в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Харківська, 36, не є дійсним, а тому не може залишатися в силі.
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 334320 від 13 серпня 2008 року щодо земельної ділянки, що знаходиться в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Харківська, 36, також є недійсним.
Підставами для визнання вищезгаданого Державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого було посвідчено оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки, виданого на її ім»я, недійсним є посилання в акті на рішення 10 сесії У скликання ОСОБА_3 сільської ради від 15 листопада 2007 року № 45, яке стосується зовсім іншої особи, а саме ОСОБА_5 і зовсім іншої земельної ділянки. А саме в зазначеному рішенні сесії значиться нумерація земельної ділянки 38, а не 36, як зазначено в державному акті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представники позивача позов підтримали і просили його задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
У судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
У судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і представник Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв»язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов»язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У вказаному договорі зазначено, що 07 листопада 208 року цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4.
Також слід зазначити, що в п. 2 вищевказаного договору купівлі-продажу вказується, що земельна ділянка, яка відчужується за цим договором, належить продавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 13 серпня 2008 року (бланк акту серії ЯД № 334320) на підставі рішення 10 сесії У скликання ОСОБА_3 сільської ради від 15 листопада 2007 року № 45.
Однак, з наявної в матеріалах справи копії рішення № 45 10 сесії У скликання ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15 листопада 2007 року вбачається, що воно прийнято відносно іншої особи-Іванова ОСОБА_6, та вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1000 га у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 в с. Петропавлівська Борщагівка ОСОБА_3 сільської ради по вул. Харківська, 38, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Позивачці ж у справі ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову по вул. Харківська, 36, про що було видано зовсім інше рішення, ніж вказано в оскаржуваному договорі купівлі-продажу земельної ділянки, а саме рішення ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 3 сесії У скликання від 27 липня 2006 року № 302 «Про надання дозволу на складання проекту відводу земель під індивідуальну забудову гр. ОСОБА_1».
Крім того, у відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 27 лютого 2017 року № 9-28-0.134-2698/2-17 повідомлено, що бланк Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 334320 Державним комітетом України по земельних ресурсах передано Волинському обласному головному управлінню земельних ресурсів згідно з накладною від 10 липня 2006 № 213849.
Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, то підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2151 грн. 20 коп., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 236, 328, 393 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
Позов задовольнити частково.
У решті вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2151 грн. 20 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.