Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 30 серпня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 509, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит для придбання транспортного засобу в розмірі 13 200,80 доларів США на умовах платності в розмірі 13 % річних за користування кредитними коштами, з терміном повернення - 30 серпня 2012 року.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується копією меморіального ордеру № 305363 від 30 серпня 2006 року.

Згідно п. 1.1 кредитного договору кредит надавався позичальнику на придбання автотранспорту, а саме автомобілю марки Chevrolet, модель Aveo, рік випуску 2006, колір коричневий.

Відповідно до п. 3.2.10 банк має право стягувати з позичальника пеню та штрафи за невиконання чи неналежне виконання умов договору. Відповідно до п. 4.1 за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки (13 %), що розраховується від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань з моменту несвоєчасного виконання боргових зобов'язань та до моменту їх виконання. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати відсотків за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

Позивач вказує, що він зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за договором в повному обсязі, а відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також за управління кредитом, у зв'язку з чим станом на 20 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 156 014,68 грн, з яких: заборгованість за тілом та відсотками - 6 389,12 доларів США;заборгованість за комісіями - 20 705,76 грн., кредит - 4 744,01 грн., відсотки - 1 645,11 грн., комісія за РО - 0,00 грн., штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 20 705,76 грн.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 509 від 30 серпня 2006 року у розмірі 156 014,68 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 509 від 30 серпня 2006 року в розмірі 135 308,92 грн, а також судові витрати 2 029,63 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором відповідно до положень кредитного договору та ст. ст. 526, 1054 ЦК України.

Із матеріалів справи убачається, що 30 серпня 2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 509, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит на придбання автомобіля марки ChevroletAveo у сумі 13 200,80 доларів США терміном по 30 серпня 2012 року, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 процентів річних; забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір застави автомобіля ChevroletAveo, укладений між Першою Київською філією AT ВАБанк та ОСОБА_6

25 серпня 2009 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_6 був укладений Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № 509 від 30 серпня 2006 року, згідно якого в зв'язку з тим, що позичальник виявив бажання скористатися послугою «Кредитні канікули» Графік погашення кредитної заборгованості, що є додатком до Основного договору, викладається в новій редакції. Також 25 серпня 2009 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 був укладений Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № 509 від 30 серпня 2006 року, відповідно до якого сторони домовилися викласти пункт 3.3.7.2 кредитного договору в іншій редакції.

Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється, порушуючи свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також за управління кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 20 липня 2015 року заборгованість становить: всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту: 6 389,12 дол США, що по курсу НБУ становить 135 308,92 грн; всього заборгованість за комісіями, в тому числі: кредит - 4 744,01 дол. США; відсотки - 1 645,11 дол. США, комісія за РО - 0,00 грн., штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойки) - 20 705,76 грн, загальна заборгованість по кредитному договору становить 156 014,68 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 3.3.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.5.1 цього Договору. Не пізніше визначеного п. 1.2. цього Договору строку повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п. 2.3. цього Договору, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.3 цього Договору, що розраховується від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань з моменту несвоєчасного виконання Боргових зобов'язань та до моменту їх виконання. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати відсотків за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 було подано заяву про застосування строку позовної давності, вказуючи, що право на звернення до суду із позовом виникло у позивача з моменту коли Банк довідався або міг довідатись про порушення свого права, зокрема, нездійснення відповідачем щомісячного платежу по кредиту або ж здійсненні часткового погашення.

Однак, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що станом на 20 липня 2015 року з розрахунку заборгованості ОСОБА_5 (а. с. 17-18), ще в жовтні 2006 року у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті відсотків, а в грудні 2006 року - прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту. Однак, відповідно до даних вказаного розрахунку, відповідач ОСОБА_5 за період з грудня 2006 року по 25 січня 2013 року здійснювала часткове погашення заборгованості, тим самим визнаючи борг та перериваючи перебіг строку позовної давності. Фактично, строк позовної давності за вимогами Банку розпочався після 25 січня 2013 року, коли відповідачем було здійснено останнє часткове погашення заборгованості.

Як вбачається зі справи, позивач звернувся до суду із позовом 31 липня 2015 року, тому загальний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення пені за весь період заборгованості, оскільки відсутні правові підстави для задоволення даної вимоги, у зв'язку з пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності.Разом з цим, в частині стягнення пені лише за один рік, а саме за період з 20 липня 2014 року по 20 липня 2015 року, відсутній розрахунок пені за вказаний період з урахуванням умов укладеного між сторонами Кредитного договору, а позивач наполягав на задоволенні вимог щодо стягнення пені за весь період заборгованості.

У відповідності до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про те, що неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором кредиту відповідачем ОСОБА_5 передбаченого зазначеним договором, та несплата відсотків за користування кредитними коштами призвело виникнення заборгованості, яка відповідно до ст. 1050 Цивільного Кодексу України підлягає погашенню.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року,оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова