Справа №359/4450/17
Провадження № 2/359/1853/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Пугач Д.О.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

06.06.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 27.10.2016 року померла мати позивача ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Броварська, буд. 1 (колишня назва вулиця Горького). За життя її матірю було складено заповіт згідно якого, усе своє майно, вона заповіла їй. У визначений законом термін вона звернулась з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, оскільки вона не надала документи, що посвідчують право власності на житловий будинок. Дана ситуація виникла у звязку з тим, що за життя мати позивача не зареєструвала своє право власності на це майно у встановленому законом порядку, хоч і володіла ним та в господарській книзі сільської ради саме вона записана власником будинку. Дані обставини створюють перешкоди для його успадкування.

Враховуючи вище викладене, вона звернулася до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за заповітом з проханням визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Броварська, буд. 1 (колишня назва вулиця Горького).

В судове засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, обставини справи підтвердив.

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Бориспільського району Київської області до суду не зявилася, повідомлена належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи Голова сільської ради до суду надав лист в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та зазначив, що при вирішенні спору сільська рада покладається на думку суду.

Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Встановлено, що 27.10.2016 року померла мати позивача, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 383056, виданим 28.10.2016 року Виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 38 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Броварська, буд. 1 (колишня назва вулиця Горького).

Родинні стосунки між ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_4 підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.10).

Прізвище позивача з «Сидоренко» було змінене на «Баглай», у звязку з укладенням шлюбу, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.6-8).

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт згідно якого, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що буде мати за законом право, вона заповіла - ОСОБА_2 (а.с.11).

Сам будинок з господарськими спорудами збудовано без порушень встановлених норм та правил при будівництві будинку, а також дана будівля не порушує права та інтереси інших осіб, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що складений на імя ОСОБА_2 (а.с.14).

Згідно довідки від 22.02.2017 року № 15382 БТІ встановлено, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, вул. Броварська, 1, відсутня (а.с.17).

Згідно з даними по господарської книги ОСОБА_3 сільської ради №3 за №218-1 по вул. Броварська (колишня Горького), 1 зареєстрований житловий будинок, що належав ОСОБА_4 (померла 27.10.2016 року). Будинок побудований в 1957 році. На день смерті з померлою були зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

Відповідно до рішення ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області про перейменування вулиць на території сільської ради від 24.12.2016 року №440-10-VІІ (а.с.19), вилиця Горького перейменована на вулицю Броварська (а.с.19).

У встановлений законодавством час позивач звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, де була зареєстрована спадкова справа, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №46728925 від 11.02.2017 року та спадкова справа №41 (а.с.13).

Щодо прийняття спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки позивачка не надала документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, про що свідчить про відмову у вчиненні нотаріальних дії від 12 травня 2017 року №631/02-31 (а.с.20).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На даний час позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_2 має право на спадщину за заповітом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна.

Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за заповітом після смерті ОСОБА_4

Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивача, - не має.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями.

Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна.

Враховуючи викладені вище обставини, Позивач є належним позивачем, який не може юридично закріпити своє право на спадщину.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_4, а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не змогла його отримати з незалежних від неї причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі.

В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на житловий будинок на імя ОСОБА_2 Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є обєктом самочинного будівництва (а.с.14-16).

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємцем власником зазначеного нерухомого майна.

Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, яка сплатила їх при поданні позову за клопотанням останнього.

На підставі викладеного та ст.ст. 16, 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1233, 1241, 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 3, 10, 79, 80, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, с. Дударків Бориспільського району Київської області, вул. Броварська, 1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Дударків Бориспільського району Київської області, вул.. Броварська, 1, (складається з: житлового будинку «АІ», веранди «а», прибудови «а2», ганку «а3», козирку «а4», літньої кухні «Б», погребу «В», гаражу «Г», сараю «Е», погребу «Н», навісу «О», дитячого будинку для гри «П», вбиральні «Р», навісу «С», огорожі «№1», огорожі «№2», огорожі «№4», хвіртки «№3», хвіртки «№6», огорожі «№7», огорожі «№8», огорожі «№9», огорожі «№10», колодязю «М», колонки «Т»), інвентаризаційною вартістю 379711 грн. 00 коп.

Судові витрати в розмірі 3797 грн. 12 коп. судового збору віднести на рахунок позивача, що сплачений при звернені до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.06.2017 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_7