Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2017 Справа №607/13036/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину, у якому просить зобов»язати державного нотаріуса Першої Тернопільської нотаріальної контори ОСОБА_2 видати їй свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку усього спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_4.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 травня 2014 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме банківський вклад у відділенні Приватбанку, який було відкрито її чоловіком 21.12.2013 року у відповідності до договору №SAMDNWFD400 та 11.01.2014 року згідно заяви №SAMDNWFD200, земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована на території Підгороднянської сільської ради, гаражу за №130, який знаходиться на території гаражного кооперативу «Маяк», автомобіля марки «Volkswagen Jetta», кузов № НОМЕР_1, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №3 по вул..Заставна в с.Кудинівці Зборівського району Тернопільської області. Маючи намір прийняти спадщину, вона звернулась до першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою, проте їй було відмовлено у зв»язку із пропуском строку на прийняття спадщини через інше зареєстроване її місце проживання. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім»єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01 вересня 1968 року (з моменту фактичного одруження) по 10 травня 2014 року. Вважає, що оскільки вона усе своє життя проживала разом із чоловіком до моменту його смерті, тому є такою що прийняла спадщину, відтак вважає. відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про прийняття спадкового майна не законною.

Представник позивача у судовому засіданні подав заяву відповідно до якої позов підтримав та просить її задовольнити.

Представник Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, подавши письмові заперечення, відповідно до яких просить справу розглядати у відсутності їх представника, у задоволенні позову просить відмовити. Вважає поданий позов не обґрунтованим, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року та довідка ПМП «Вал» №1062 від 07.04.2016 року не підтверджує факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 Матеріалами спадкової справи було встановлено факт реєстрації ОСОБА_1, відтак і факт проживання спадкодавця ОСОБА_4 в м.Тернополі по вул..Карпенка, 13/80. Крім цього, вважає, що зазначене судове рішення не поширюється на правовідносини, які виникли до його ухвалення та яким віднесено позивача до спадкоємців четвертої черги.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився, хоча належним чином неодноразово повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

Відповідно до свідоцтва про одруження серії VІ-УР №417096, виданим будинком щастя м.Рівне, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.1968 року.

10 травня 2014 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на усе належне йому майно.

25 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, яким її заяву задоволено. Встановлено факт проживання однією сім»єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01 вересня 1968 року (з моменту фактичного одруження) по 10 травня 2014 року.

Як вбачається із зазначеного судового рішення, судом встановлено, що «…Біла ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.1968 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії VI УР №417096, виданим будинком щастя міста Рівне. Згідно довідки №1062, виданої 07 квітня 2016 року приватним малим підприємством «ВАЛ», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_1 степаном Дмитровичем, який не був зареєстрований за даною адресою, але проживав там до дня смерті 10 травня 2014 року.

Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач ОСОБА_1 18 березня 2016 року та повторно 26 травня 2016 року звернулась до першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4.

21 липня 2016 року листом за підписом завідувача Першої Тернопільської державної нотаріальної контори за №2655/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається із зазначеного листа Першої Тернопільської державної нотаріальної контори підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва слугувало те, що із матеріалів спадкової справи підтверджується факт реєстрації та факт самого проживання спадкодавця ОСОБА_4 в м.Тернополі по вул..Карпенка,13/80, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року про встановлення факту проживання однією сім»єю разом із спадкодавцем не може бути прийняте до уваги як підстава для того, щоб вважати позивача такою, що прийняла спадщину та не може змінювати документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання особи, що є необхідним та обов»язковим для доведеності факту проживання із спадкодавцем за його місцем проживання на час його смерті.

Як вбачається із довідки виданої приватним малим підприємством «Вал» від 25 січня 2016 року № 3388, ОСОБА_1, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, який не був зареєстрований за даною адресою, але проживав до дня смерті 10 травня 2014 року.

В силу вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 3 зазначеної статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняття спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з час відкриття спадщини.

Згідно із правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

ОСОБА_1 заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала.

В силу вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення, оскільки нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори при відмові позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину не враховано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який був її чоловіком та із яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про одруження серії VІ-УР №417096, з 01 вересня 1968 року по 10 травня 2014 року (момент смерті ОСОБА_4Д.), проживала за місцем своєї реєстрації, що підтверджується довідкою №1062, виданої ПМП «Вал» від 07.04.2016 року. Відтак, суд вважає, що позивач, який належить до спадкоємців першої черги (ст.1261 ЦК України) в силу вимог ч.1 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 Крім цього, суд вважає, безпідставним та необгрунтованим посилання Першої Тернопільської державної нотаріальної контори на те, що висновки суду, які зазначені у рішенні від 25.04.2016 року не можуть поширюватися на права та обов»язки для учасників правовідносин, які виникли в минулому та носити для них відповідні наслідки, а також те, що, як спадкоємець ОСОБА_1 виходячи із рішення суду, має намір віднести себе до спадкоємців четвертої черги, оскільки ОСОБА_1 перебувала на момент смерті із спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі. Крім цього, суд зазначає, що законодавець у ч.3 ст.1268 ЦК України пов»язує прийняття спадщини спадкоємцем за двох умов: 1) постійним проживанням разом із спадкодавцем ; 2) не заявлення спадкоємцем відмови від прийняття спадщини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину - задовольнити.

Зобовязати державного нотаріуса Першої Тернопільської нотаріальної контори ОСОБА_2 видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємцю першої черги за законом, на належну їй частку спадкового майна, яке відкрилося після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер 10 травня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_6