Справа № 570/5584/16-ц
номер провадження 2/570/500/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання прававласності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неможливість належним чином оформити свої спадкові права у зв»язку з втратою спадкодавцем правовстановлюючих документів на майно, позивач у поданій до суду 06 грудня 2016 року позовній заяві просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, які знаходяться на території відповідача, в порядку спадкування за заповітом після смерті 19 березня 2015 року своєї тітки ОСОБА_2.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах представник позивача ОСОБА_3 та сільський голова ОСОБА_4 просять справу слухати у їх відсутність на підставі наявних матеріалів справи, представник позивача позов підтримує повністю, представник відповідача не заперечує проти його задоволення. Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників цивільного процесу, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб та згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 на праві приватної власності належали дві земельні ділянки на території відповідача, що підтверджується відповідними Державними актами. Відповідно до довідки Держгеокадастру станом на 01.01.2016 року їх вартість становить 146 815 грн. 76 коп.

22 грудня 2014 року ОСОБА_2 заповіла все своє майно позивачу.

19 березня 2015 року спадкодавець померла, була зареєстрована за адресою позивача. Пережилого подружжя немає.

28 серпня 2015 року за заявою позивача заведена спадкова справа до її майна.

21 листопада 2016 року постановою державного нотаріуса Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки у зв"язку з неподачею правовстановлюючого документу.

04 січня 2017 року позивач звертався у Ківерцівський ВП ГУНП У Волинській області із заявою про втрату Державних актів.

13 січня 2017 року у газеті "Вісті Рівненщини" опублікована об"ява про втрату вказанних правовстановлюючих документів.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції.

За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши доводи позивача, погодившись зі своєчасністю прийняття ним спадщини, дійшовши висновку про вчасність його позовних вимог у зв'язку із наявністю відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому, не порушуючи норми ст.ст.10, 11 ЦПК України, ч.4 ст.129 Конституції України вважає за необхідне вирішити спір по суті, забезпечивши право позивача на судовий захист, гарантований йому ст.ст.55, 124 Конституції України та передбачений ст.ст.3, 4 ЦПК України, виконуючи свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процессу.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів. Ст.392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

В силу ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов"язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1262 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 червня 2015 р. у справі № 6-162цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У суду не виникло сумніву, що ОСОБА_2 на час її смерті правомірно належали дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ніким не заперечується, що ОСОБА_1 своєчасно прийняв спадщину відповідно до ст.1269 ЦК України, в установлений законом строк подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, осіб, які б мали право на обов"язкову частку у спадщині, відсутні, то він має успадковувати все майно, що належало спадкодавцю на день її смерті. Його право на нього ніким не оспорюється, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно в нотаріальній конторі.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, позивачем належними та допустимими доказами доведені сукупність всіх обставин, що дають суду підстави визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, тому позов підлягає до задоволення.

У зв»язку із диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання прававласності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт АС № 692489, виданий 11 вересня 2000 року Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області, ІНПП НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом після смерті 19 березня 2015 року ОСОБА_2. право власності на земельні ділянки на території Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області

- площею 0.073 га кадастровий номер :05:005:0135 згідно Державного акту ЯЖ № 086660, виданого управлінням Держкомзему у Рівненській області 20 лютого 2009 року,

- площею 3.12 га кадастровий номер :01:003:0082 згідно Державного акту ЯЖ № 279862, виданого управлінням Держкомзему у Рівненській області 20 лютого 2009 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Кушнір Н.В.