Ухвала

Іменем України

09 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, управління державного земельного агентства у Вінницькому районі Вінницької області, реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції, про визнання недійсними та скасування пунктів додатку до рішення Вінницької міської ради, пунктів рішення Вінницької міської ради та свідоцтв про право власності за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06 жовтня 1955 року за будинком АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку площею 1 481 кв. м. Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 29 квітня 2005 року між співвласниками будинку АДРЕСА_1 було встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою під зазначеним будинком, відповідно до змісту якої ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділялась у спільне користування земельна ділянка загальною площею 0,0901 га, з якої: під будівлями та двором 0,0199 га; під садом 0,0520 га; під ріллею 0,0182 га. Рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 02 жовтня 2007 року визнано укладеним договір дарування від 26 вересня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували йому, ОСОБА_2, та ОСОБА_5 41/100 частину будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,0199 га, розташовані по АДРЕСА_1.

Пунктами 1.4 та 1.5 додатку № 1 до рішення Вінницької міської ради Вінницької області від 21 червня 2013 року надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення з метою подальшої безоплатної передачі у власність кожній із них по 1 тис. кв. м земельної ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 Рішенням Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передано їм ці земельні ділянки у власність.

Посилаючись на те, що на підставі договору дарування будинку до нього та ОСОБА_5 перейшло право користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 яку передано у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а при самій передачі землі їм у власність Вінницькою міською радою не були дотримані вимоги ст. 116, 141 ЗК України, оскільки рішення про надання земельної ділянки прийняте без її вилучення із його та ОСОБА_5 користування, ОСОБА_2 просив визнати недійсним та скасувати п. п. 1.4, 1.5 додатку № 1 до рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року, п. п. 8, 14 рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року, свідоцтва про право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на зазначені земельні ділянки від 10 вересня 2013 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06 жовтня 1955 року за будинком АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку площею 1 481 кв. м.

Рішенням Вінницької міської ради Вінницької області від 21 червня 2004 року «Про землеустрій м. Вінниці» встановлено, що землі, які знаходяться в межах адміністративно-територіальної одиниці м. Вінниці, за винятком земель, що перебувають під об'єктами загальнодержавної власності України, а також переданих і наданих у приватну власність, слід вважати землями комунальної власності, якими розпоряджається територіальна громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради.

Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 29 квітня 2005 року між співвласниками будинку АДРЕСА_1 було встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою під зазначеним будинком, відповідно до змісту якої ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділялась у спільне користування земельна ділянка загальною площею 0,0901 га, з якої: під будівлями та двором 0,0199 га; під садом 0,0520 га; під ріллею 0,0182 га.

07 листопада 2005 року між Вінницькою міською радою Вінницької області та попередніми власниками будинку ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0702 га, з них: 0,0520 га знаходиться під садом; 0,0182 га - під ріллею. Договір було укладено на строк 4 роки 10 місяців.

Рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 02 жовтня 2007 року визнано дійсним договір дарування від 26 вересня 2007 року, за яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували ОСОБА_2 та ОСОБА_5 41/100 частину будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,0199 га, розташовані по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на зазначену частину житлового будинку та земельну ділянку.

Земельна ділянка площею 0,0199 га, розташовані по АДРЕСА_1 належала дарувальникам на праві власності на підставі державних актів на право власності на землю від 07 листопада 2005 року.

У зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки та відсутністю у строки, передбачені п. 8 договору оренди, клопотання про продовження терміну його дії або заяв інших осіб про надання цієї землі в оренду чи користування, на виконання п. 37 договору, рішенням Вінницької міської ради від 26 грудня 2012 року вирішено зняти з реєстрації договір оренди земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 Вказана земельна ділянка, площею 0,0702 га, зарахована до земель територіальної громади міста (землі житлової та громадської забудови).

Пунктами 1.4 та 1.5 додатку № 1 до рішення Вінницької міської ради Вінницької області від 21 червня 2013 року надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення з метою подальшої безоплатної передачі у власність кожній із них по 1 тис. кв. м земельної ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2

Рішенням Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передано їм ці земельні ділянки у власність.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що на підставі договору дарування будинку до нього та ОСОБА_5 перейшло право користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 яку незаконно передано у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки Вінницькою міською радою не були дотримані вимоги ст. 116, 141 ЗК України, зокрема, рішення про надання земельної ділянки відповідачам ухвалене без її вилучення із його та ОСОБА_5 користування.

Набуття громадянами та юридичним особами права на землю із земель державної та комунальної власності урегульовано ст. 116 ЗК України, згідно з ч. 1 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що Вінницька міська рада як уповноважений орган місцевого самоврядування (п. «в» ст. 12 ЗК України) не приймала рішення про передачу у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, яка раніше перебувала в оренді у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі договору оренди від 07 листопада 2005 року, строк дії якого закінчився у вересні 2010 року, та аукціон щодо такої передачі не проводила.

Отже, у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відсутнє право користування чи право власності на спірну земельну ділянку. Остання на підставі розпорядження (рішення) Вінницької міської ради від 26 грудня 2012 року належить територіальній громаді міста.

Рішенням від 23 серпня 2013 року Вінницька міська рада як орган місцевого самоврядування, у відповідності до делегованих їй повноважень, розпорядилася вказаною земельною ділянкою передавши її у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ч, 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи наведене вище, ОСОБА_2 не довів, що передачею спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були порушені його права та чи законні інтереси, оскільки будь-які права на цю земельну ділянку у нього відсутні.

Доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич