Справа № 630/83/17
Провадження № 2/630/133/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.

за участі секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про розірвання договору довічного утримання, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить наступне:

розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між нею та ОСОБА_5 08 вересня 2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за № 1856;

привести сторони в первісний стан, припинити право власності ОСОБА_5 на будинок №12 по пров. Гребельному в м. Люботині Харківської області;

зняти заборону на відчуження житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Гребельний, 12;

визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на будинок, який знаходиться за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Гребельний, 12, який відчужувався за договором довічного утримання (догляду), посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за № 1856.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що договір довічного утримання був укладений з ОСОБА_5, предметом цього договору був житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин Харківської області. За умовами договору довічного утримання ОСОБА_5 зобовязався довічно утримувати позивача, надаючи необхідне харчування, одяг та забезпечуючи належний догляд і необхідну допомогу. Вартість такого забезпечення була визначена у 200,00 грн. на місяць. Після смерті ОСОБА_5 його спадкоємцями виявилися дружина ОСОБА_2 і донька ОСОБА_3 ОСОБА_6 відповідачі не мають намірів виконувати обовязки по утриманню та наданні необхідної допомоги позивачу, що призвело до того, що вона, ОСОБА_1, вимушена самостійно забезпечувати себе продуктами, ліками, а також займатися прибиранням в будинку, пранням, приготуванням їжі. До того ж, як вказувала позивач, між нею та відповідачами відсутні нормальні людські стосунки через зневажливе ставлення відповідачів до неї. З огляду на те, що відповідачі відмовились від виконання умов договору довічного утримання вона, ОСОБА_1, вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала повністю та просила його задовольнити. В своїх поясненнях представник позивача вказувала на те, що за життя ОСОБА_5 договір довічного утримання виконувався добросовісно. Але його спадкоємці, відповідачі по даній справі, умови договору належним чином не виконували, через що позивачу, яка є людиною досить похилого віку, довелося самостійно себе обслуговувати - ходити до магазину, аби купити продукти, готувати їжу, прибирати в кімнаті. Також представник позивача наголошувала на тому, що позивачу важко самостійно себе помити, а відповідачі не бажають їв цьому допомагати, навіть докоряють їй через неприємний запах. Іншим суттєвим моментом, на який вказувала в своїх поясненнях представник позивача, є те, що позивача позбавили можливості користуватися усім житловим будинком, як це передбачено договором довічного утримання. До того ж, відповідач ОСОБА_2 поселила в будинку свого співмешканця, з яким у позивача протягом останнього року виникали конфлікти.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач ОСОБА_2 надала суду пояснення, які також підтримала і відповідач ОСОБА_3, про те, що її чоловік ОСОБА_5 за пропозицією ОСОБА_1 08 березня 2009 року уклав з нею договір довічного утримання. На підставі цього він, ОСОБА_5, розпочав реконструкцію житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин Харківської області веранду перебудували в кухню з санвузлом. Але завершити будівельні і ремонті роботи в будинку ОСОБА_5 не встиг через раптову смерть. Через деякий час вона, ОСОБА_2, разом з донькою переїхала жити до будинку ОСОБА_1 і продовжила ремонтні роботи всередині будинку, аби облаштувати умови проживання для дитини. Вона намагалася привчити ОСОБА_1 користуватися туалетом і душем, улаштованими в будинку, але позивач бажала справляти власні життєві потреби як звикла, за допомогою цеберки. Також відповідач пояснила, що намагалася купляти продукти харчування для позивача за її списком, особливо взимку, коли не дозволяла позивачу ходити до магазину по ожеледиці. Але позивач намагається готувати собі самостійно, відмовляючись їсти з її каструлі те, що вона приготувала, тому вона, ОСОБА_2, подавала їжу позивачу на окремий посуд. В 2015 році в будинку оселився її, ОСОБА_2, цивільний чоловік. Вона визначила, що з чоловіком займатимуть в будинку більшу кімнату, в меншій кімнаті проживатиме ОСОБА_3, а в середній за площею кімнаті, до якої обладнаний окремий вхід, проживатиме ОСОБА_1 До її кімнати вони стараються не заходити, аби позивач потім не звинувачувала їх в крадіжках. Дозволу на вселення до будинку співмешканця вона, ОСОБА_2, у позивача не запитувала, сподівається, що вона проти цього не заперечувала. Але останнім часом між ОСОБА_1 та всіма мешканцями будинку виникають конфлікти, позивач поводить себе неадекватно, заявляє, що їй набридло з ними жити. На думку відповідача, така поведінка ОСОБА_1 обумовлена старістю або впливом церковної організації, яку восени 2016 року відвідувала позивач. Також відповідач ОСОБА_2 пояснила суду, що не була обізнана з текстом договору довічного утримання, укладеного її чоловіком, та не знала, що має виконувати певні обовязки по відношенню до позивача.

Представник обох відповідачів ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник ОСОБА_8 в своїх поясненнях наголошував на тому, що після укладення договору довічного утримання право власності на житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин перейшло до набувача ОСОБА_5 Після смерті набувача ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, звернулися з приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини. Але право власності на житловий будинок до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не перейшло, оскільки вони не отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Тому не можна вважати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що зобовязані виконувати умови договору довічного утримання, а від і належними відповідачами в даній справі. Натомість ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали з ОСОБА_1 як члени сім'ї та доглядали за нею саме з такого принципу, та сподівалися на те, що будуть спадкоємцями після її смерті.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, наведених представником ОСОБА_8

Третя особа, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про час і місце проведення судового розгляду була повідомлена у встановленому порядку, але в судове засідання не з'явилася, що не є перешкодою для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані ними докази, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 08 вересня 2009 року був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 08 вересня 2009 року за реєстр. № 1856. За цим договором ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_5 належний їй житловий будинок загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м., з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12. Натомість, ОСОБА_5, як набувач за вказаним договором, зобовязувався довічно повністю утримувати позивача ОСОБА_1, надаючи їй необхідне харчування, одяг, і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 200,00 грн. щомісячно. Особливою умовою цього договору є те, що ОСОБА_1 залишається проживати та користуватися усім відчужуваним житловим будинком.

В зв'язку з посвідченням цього договору, приватним нотаріусом 08 вересня 2009 року було накладено заборону відчуження зазначеного вище житлового будинку до припинення дії цього договору, зареєстровану в реєстрі за № 1857.

Відповідно до ст.ст. 744, 750 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно; набувач може бути зобовязаний забезпечити відчужувача житлом у будинку, який йому переданий за договором довічного утримання.

Реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12, на ім'я ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання відбулась 08 вересня 2009 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 08 лютого 2017 року. За цією довідкою записи про ОСОБА_5, як власника житлового будинку, та заборону на відчуження житлового будинку (реєстраційний № обтяження 9033347) є чинними на момент звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.

Набувач ОСОБА_5 помер 09 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 404378, виданим 18 червня 2013 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області.

За повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 13 квітня 2017 року, в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини подала лише ОСОБА_2, батьки померлого ОСОБА_10П і ОСОБА_11 подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 Інша особа ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини не подавала. За заявою спадкоємців приватним нотаріусом 15 лютого 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину на автомобіль CHEVROLET LACETTI; на інше майно свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «ОСОБА_6 норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.».

Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які у належний спосіб прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, набули право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин. А від так, до них перейшли обовязки набувачів за договором довічного утримання. Відсутність у відповідачів свідоцтва про право власності на спадщину у виді спірного житлового будинку лише обмежує їх в розпорядженні нерухомим майном.

Згідно зі ст. 755 ЦК України розірвання договору довічного утримання проводиться судом на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

З представленого відповідачами акту обстеження житлових умов від 05 квітня 2017 року, складеного депутатом Люботинської міської ради Харківської області ОСОБА_12, вбачається, що в ньому зафіксовано проведення ремонтних капітальних робіт, направлених на поліпшення стану житлового будинку та його реконструкцію, а також те, що сусіди підтверджують факт здійснення відповідачем догляду за ОСОБА_1 та погіршення відносин між ними з кінця 2016 року. Цей акт був підписаний депутатом ОСОБА_12 і сусідами: ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15

В іншому акті обстеження матеріально-побутових умов від 01 березня 2017 року, складеного головою квартального комітету № 40 м. Люботин ОСОБА_13, також зафіксоване те, що в житловому будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, умови проживанні ОСОБА_1 в будинку задовільні.

В судовому засіданні за ініціативою представника відповідачів ОСОБА_8 були допитані в якості свідків гр. ОСОБА_14 і ОСОБА_13, які підтвердили суду, що знайомі з позивачем та відповідачами, тривалий час мешкають по сусідству з позивачкою.

Так, свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що ОСОБА_5 з сім'єю спочатку проживав в її будинку, а після укладення договору довічного утримання ОСОБА_5 почав перебудову житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин. На весні 2014 року ОСОБА_1 частко навідувалася до неї додому та запрошувала ОСОБА_2 перейти жити до неї в будинок. Також свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що часто бувала в гостях у ОСОБА_1 в її кімнаті, та може охарактеризувати позивача як людину, яка ще здатна доглянути за собою та по прибирати в кімнаті. Про відносини, які склалися між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вона, ОСОБА_14, знає лише зі слів позивача. Та розповідала, що ОСОБА_2 пропонувала позивачу харчуватися тим, що вона сама приготує. Ще ОСОБА_1 розповідала їй про співмешканця, який з'явився у ОСОБА_2, відносини з яким були добрі. Але останнім часом ставлення ОСОБА_1 до мешканців в її будинку та сусідів змінилися докорінно, вона майже з усіма посварилася. Під час відвідання депутатом житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_1, вона, ОСОБА_14, стояла на вулиці та лише відповідала на запитання, з якими депутат звертався до сусідів. Текст такого акту вона не читала, лише підписала його.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що після укладення договору довічного утримання ОСОБА_5, який тоді ще проживав в будинку у ОСОБА_14, почав перебудову житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин. В гостях у ОСОБА_1 вона була десь два місяці тому, заходила до неї в кімнату, умови в кімнаті для проживання позивача нормальні. ОСОБА_2 готує їжу для себе і нею ділиться з ОСОБА_1 Наприкінці 2016 року поведінка ОСОБА_1 змінилася, почалися конфлікти з мешканцями будинку, позивач не бажала більше з ними жити. Але нещодавно, побачився ОСОБА_1, дізналася від неї, що ОСОБА_2 її більше не ображає.

Оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони підтверджують спільне проживання позивача і відповідачів в спірному житловому будинку та містять в собі лише визначення загальної характеристики відносин, які склалися між сторонами. З іншого боку, такі докази не вказують на те, що відповідачі виконували обовязки по належному догляду та наданню необхідної допомоги позивачу, як це передбачено договором довічного утримання. Інших письмових доказів, які б підтверджували придбання продуктів харчування, ліків, одягу та їх кількості, обсягу і періодичності, відповідачам не надані.

Надаючи пояснення, відповідач ОСОБА_2 підтвердила суду, що намагалася привчити ОСОБА_1 користуватися санвузлом, що не передбачено умовами договору довічного утримання. Це свідчить про небажання відповідачів надавати позивачу необхідну допомогу у справлянні життєвих потреб (сходити до туалету, помитися тощо) у той спосіб, до якого звикла позивач. З інших пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що вона готувала їжу в першу чергу для себе та члені своєї сім'ї, та вже нею ділилася з позивачем. Виходячи з цього, відповідач ОСОБА_2 не виконувала обовязку за договором, який полягає у забезпеченні позивача необхідним харчуванням з урахуванням її потреб в такому виді догляду.

Іншими суттєвим обставинами, які вказують на неналежне виконання відповідачами обовязків за договором довічного утримання, є наступне. ОСОБА_2, як вона це пояснила суду, фактично до моменту звернення ОСОБА_1 до суду достеменно не знала про те, що повинна виконувати певні обовязки по відношенню до позивача, знепокоєна лише через необхідність оформлення права власності на житловий будинок. Також відповідач ОСОБА_2 на власний розсуд розпорядилася правом позивача на користування усім житловим будинком, обмежила його тим, що визначила для неї окрему кімнату, а також поселила до будинку сторонню людину, якій надала для проживання житлову кімнату, попередньо не погодивши це з відчужувачем.

Суд приходить до висновку про те, що відповідачі не виконували у належний спосіб обовязки, передбачені договором, які вони повинні були виконувати від моменту переходу до них права власності на спірний житловий будинку, який був переданий відчужувану, а тому задовольняє позов і розриває договір довічного утримання, укладений 08 вересня 2009 року.

Одночасно з цим, у відповідності до ст. 756 ЦК України, суд приводить сторони в первісне положення, яке існувало до укладення договору, і визнає за позивачем право власності на майно, яке було нею передано, а також скасовує заборону на відчуження житлового будинку, яка була накладена з метою забезпечення виконання укладеного договору довічного утримання.

Також суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача витрати по оплаті судового збору, понесені нею при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 755, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 08 вересня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 08 вересня 2009 року за реєстровим номером 1856.

Привести сторони в первісне положення і визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12.

Скасувати заборону за реєстраційним № 9033347 на відчуження житлового будинку загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12, накладену 08 вересня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 08 вересня 2009 року за реєстровим номером 1856.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в рівних частках, тобто по 320,00 грн. з кожної.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Люботинського міського суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Малихін