АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 661/905/17 Головуючий в І інстанції Бойко М.Є. Номер провадження 22-ц/791/1020/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Семиженка Г.В.,
Склярської І.В.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за заявою ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про встановлення факту щодо його належності до національності «поляк», зазначаючи, що встановлення такого факту йому необхідно з метою отримання та оформлення в консульстві ОСОБА_6 поляка для отримання в подальшому пільг, які гарантуються особам польського походження.

Ухвалою від 30 березня 2017 року суд відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, зазначаючи, що висновки суду щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження не відповідають обставинам справи та суперечать положенням законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_7, суд виходив з того, що Законом України «Про національні меншини в Україні» проголошено рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України незалежно від їх національного походження і що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а отже, не може бути встановлений в судовому порядку.

При цьому, суд керувався п. 1ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Однак, за змістом ст. 256 ЦПК України наведений у ній перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти, якщо вони й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника.

В обґрунтування мети, з якою ОСОБА_7 просить встановити факт, що має юридичне значення, останній послався на законодавство Польщі, згідно із яким особам польського походження гарантуються пільги, передбачені Законом «Про карту поляка».

Таким чином, висновок суду про те, що факт належності ОСОБА_7 до національності «поляк» не має для нього юридичного значення, є необґрунтованим.

Разом з тим, Законом України «Про національні меншини в Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07.07.1995р., питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

При вирішенні питання щодо неправильності запису про національність батьків слід враховувати, що згідно з Указом Президента України від 31 грудня 1991 року №24/91 «Про порядок зміни громадянами України національності» у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного з батьків (п.7 постанови).

Наведений Указ Президента України втратив чинність на підставі Указу Президента України №70/99 від 27.04.99р., однак він діяв на час народження заявника (13 березня 1994 року) та на час складання органами державної реєстрації актів цивільного стану України актового запису про його народження.

Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №9615 з послідуючими змінами, передбачено внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості), в тому числі на підставі рішення суду.

Відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану підлягає оскарженню в судовому порядку, на даний час - в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №12 від 29 вересня 2016 року «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану», спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належить до адміністративної юрисдикції.

Предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу, а не наявність в особи особистого немайнового права.

При розгляді справ, пов'язаних з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану неприпустимими є вихід адміністративного суду за межі публічно-правових аспектів справи і встановлення юридичних фактів, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану. Суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених поданими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти; такі справи належать до цивільної юрисдикції і вирішуються, зокрема, у порядку окремого провадження.

Отже, виходячи з положень діючого в Україні законодавства, статті 124 Конституції України, згідно з якою судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян, та зважаючи на зміст поданої ОСОБА_7 заяви, колегія суддів дійшла висновку, що порушене заявником питання підлягає розглядові в судовому порядку, а висновок суду в цій частині є необґрунтованим та зробленим без врахування вимог процесуального законодавства щодо обов'язку суду повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ у разі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позиція Верховного Суду України, викладена в узагальненні «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на яку послався суд в обґрунтування своїх висновків, не є правовою позицією в розумінні ст. 360-7 ЦПК України і не стосується питань щодо юрисдикції таких справ.

З огляду на наведене ухвала суду як постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження за заявою ОСОБА_7 на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 березня 2017 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Г.В. Семиженко

І.В. Склярська