Справа № 347/1356/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої -судді: Крилюк М.І.,

Секретаря: Терлюжак Н.П.,

З участю представника позивача - відповідача - Бабак А.В.

Відповідачки-позивачки : ОСОБА_2

Представника відповідачки-позивачки: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Стопчатівська сільська рада про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним і скасування рішення Стопчатівської сільської ради від 15.07.2008 року № 16/2007 ,-

в с т а н о в и в :

Сторони звернулися в суд із вказаними позовними вимогами.

Представник позивачки-відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Бабак А.В. в судовому засіданні вимоги основного позову підтримав, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 заперечив, суду пояснила, що ОСОБА_4 згідно Державного акту, належить земельна ділянка площею 0,1863 га., що знаходиться по АДРЕСА_1

Відповідно до межових знаків, по лінії від В до Г земельна ділянка ОСОБА_4 межує із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2, яка самовільно в 2013 р поставила альтанку, гараж, пивницю захопивши частину належної позивачці земельної ділянки без відповідного погодження, без згоди та без дотримання державних будівельних норм а також і без відповідних на те документів. В позасудовому порядку відповідачка відмовилась вирішити це питання.

28.03.2016р Державною Архітектурно-Будівельною Інспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності в господарстві відповідачки по АДРЕСА_1. І за результатами перевірки виявлено факт самочинного будівництва господарських будівель без відповідних документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на їх виконання. Наслідком чого посадовою особою управління ДАБІ було складено акт від 28.03.2016р., протокол про адміністративне правопорушення від 28.03.2016р. , та відповідачці вручено особисто припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а саме: (що стосується належної їй земельної ділянки) приведення земельної ділянки до попереднього стану з терміном виконання даного припису до 28.04.2016р., але ОСОБА_2 до цього часу даний припис в цій частині не виконала, що і стало приводом для захисту своїх прав в судовому порядку.

За результатами обмірів ТзОВ «Геоземкадсервіс» виявлено, що частина гаражу, альтанки та пивниці відповідачки знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_4, чим створює перешкоди, розпоряджатися належною останній на праві власності земельною ділянкою.

Просить вимоги основного позову задоволити а в зустрічному позові відмовити за безпідставністю та із застосуванням наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідачка, вона ж і позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги основного позову не визнала, зустрічний позов підтримала, суду пояснила, що фактично в 1998 році вона із чоловіком відповідно до договору купівлі продажу від 23.01.1998 року придбали в ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2

Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано у встановленому законом порядку в обласному комунальному підприємстві «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20.12.2004 року, на що вказує витяг серії НОМЕР_1 від 20.12.2004 року.

Разом з житловим будинком в ОСОБА_5 вона із чоловіком придбали і земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2 та ведення підсобного господарства. До їх придбання, вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності відповідно до Державного акту.

Фактично земельна ділянка має площу 0,40 га та передана була ОСОБА_5 у приватну власність на підставі рішення Стопчатівської сільської ради Косівського району №9 від 15.08.1995 року.

На момент купівлі - продажу попереднім власником, ОСОБА_5, було їх поставлено до відома про те, що будь-яких земельних спорів з суміжними землекористувачами в нього не існує, оскільки всі лінії розмежування та межі давно погоджені і ніким не оспорюються.

ОСОБА_4 придбала суміжне з ними господарство на 10-ть років пізніше після них, тобто першопочатково вона не була суміжним землекористувачем.

Проживали вони в добросусідських відносинах відповідно до загально прийнятих в державі норм співіснування. В 2008 році, коли ОСОБА_4 здійснювала приватизацію своєї земельної ділянки, вона їй підписала акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, оскільки на той час ніяких спорів з приводу меж земельних ділянок між ними не виникало.

В 2014 році із-за побутових непорозумінь між ними виник конфлікт, який продовжується по даний час в тому числі і з приводу меж землекористування.

Так як ОСОБА_4 ставить питання про знесення об»єктів нерухомості, які ніби-то знаходяться на її земельній ділянці, то вона змушена ставити питання про скасування її Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2.

Свої вимоги вважає підставними, так як при проведенні обмірів під час приватизації в 2008 році ОСОБА_4 було допущено низку грубих помилок, які призвели до порушення існуючих вже меж суміжних землекористувачів в наслідок чого виникла накладка не тільки на її земельну ділянку а й на земельні ділянки сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Межі та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 відповідно до її Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 не співпадають з межами та конфігурацією їх земельної ділянки відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який є чинним і ніким не скасований.

Просить в задоволенні основного позову відмовити як в безпідставному а вимоги зустрічного позову задоволити.

Представник третьої особи Стопчатівської сільської ради, Томин І.М. в судовому засіданні надав пояснення, що 31.05.2016 року в результаті обстежень земельних ділянок сторін в справі виявлено, що межових знаків між ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не має. Причиною накладок є те, що при складанні Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 не було враховано реальний стан землекористування ОСОБА_2.та наявний в останньої Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий в січні 1998 року. При встановленні координат по межових знаках земельної ділянки іншого суміжного землекористувача ОСОБА_9 земельна ділянка ОСОБА_4 зміститься і захоплення землі з боку ОСОБА_2 можливе буде мінімальним. Комісія рекомендувала сторонам встановити межі по домовленості. Наявні будівлі ОСОБА_2 ніяким чином не перешкоджають в користуванні ОСОБА_4 її земельною ділянкою. Наявні між сторонами фактичні межові знаки не співпадають із межовими знаками , що є в Державних актах.

Представник третьої особи управління державної архітектурно-будівельної інспекції Івано-Франківській області, в судове засідання не з»явився будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що як в основному позову так і в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за наступних підстав:

В силу ч. 1 ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З аналізу наведених статей слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх порушених прав.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документів, що посвідчує право власності чи право користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

За змістом ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2ст.95 ЗК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивачці в справі на підставі державного акту про право власності серія НОМЕР_2, (а.с. 6) який зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за № 07 від 19.09.2008 р. належить земельна ділянка площею 0,1863 га , що знаходиться по АДРЕСА_1 Межі із суміжними землекористувачами, в тому числі і з ОСОБА_2 погоджено відповідно до долученого до матеріалів справи акту від 25.10.2007 року. (а.с.7)

Відповідно до долученого до матеріалів справи акту земельної комісії Стопчатівської сільської ради від 31.05.2016 року (а.с.24) стверджено, що в результаті обстежень земельних ділянок і за даними замірів ТзОВ «Геоземкадсервіс» виявлено, що межових знаків між ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не виявлено. По даних замірів ТзОВ «Геоземкадсервіс» частина будівель ОСОБА_2 знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 Але при встановленні координат по межових знаках земельної ділянки ОСОБА_9 земельна ділянка ОСОБА_4 зміститься і захоплення землі з боку ОСОБА_2 можливе буде мінімальним. Комісія рекомендує встановити сторонам межі по домовленості.

Незважаючи на те, що земельною комісією було встановлено порушення існуючих меж землекористування зі сторони іншого суміжного землекористувача - ОСОБА_6 а також і ОСОБА_10, позивачка не ставить питання залучення останніх для відновлення вже всіх межових знаків.

Суд звертає увагу, що відповідно до долученого до матеріалів справи договору купівлі продажу житлового будинку від 23.01.1998 року, серії НОМЕР_4, який зареєстрований в реєстрі про вчинення правочинів за №168 (а.с.50) відповідачка - позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 разом із ОСОБА_11 придбали в ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2 Про це свідчить договір купівлі - продажу будинку від 23.01.1998 року. Право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано у встановленому законом порядку в обласному комунальному підприємстві «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20.12.2004 року, підтвердженням чого є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 20.12.2004 року ( а.с.51) та свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.52) .

Разом з житловим будинком в ОСОБА_5, позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_2 із чоловіком придбали і земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2 та ведення підсобного господарства.

Придбана подружжям ОСОБА_11 земельна ділянка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який 22 січня 1998 року зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Стопчатівської сільської ради за № ІФ-08-30-2-000012 (а.с.53) . Зазначена земельна ділянка має площу 0,40 га та передана ОСОБА_5 у приватну власність на підставі рішення Стопчатівської сільської ради Косівського району №9 від 15.08.1995 року.

Як позивачка так і відповідачка вже біля десяти років являються суміжними землекористувачами (власниками) земельних ділянок, якими користуються в межах встановленими попередніми власниками. Саме при виготовленні Державного акту про право приватної власності на землю ОСОБА_4 було допущено порушення, визначено межі без прив»язки до існуючої межі визначеної в Державному акті виданому ще 22.01.1998 року на ім»я попереднього власника ОСОБА_5 а також і решти суміжних землекористувачів.

Так, в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ствердили, що ОСОБА_4 при виготовленні свого Державного акту та при проведенні обмірів сама допустила порушення вже встановлених між ними меж, в наслідок чого на даний час, із врахуванням Державного акту позивачки виявилась накладка і на їх земельні ділянки. Наявність порушення меж саме ОСОБА_4 стверджується актом земельної комісії Стопчатівської сільської ради, де вказано що межовим знаком між ними являвся живопліт який існує декілька десятиліть.

Беззаперечним є факт придбання подружжям ОСОБА_11 належних на праві власності продавцю ОСОБА_5 житлового будинку та земельної ділянки в січні 1998 року в той час як позивачка за основним позовом набула права власності на суміжну земельну ділянку тільки 19.09.2008 року.

Таким чином вбачається, що при проведенні обмірів під час приватизації в 2008 році ОСОБА_4 було допущено низку помилок, які призвели до неточного визначення меж суміжних землекористувачів зі сторони сусідів, без прив»язок до існуючих встановлених до цього меж.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи (а.с.110-124) межі та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 згідно її Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 не співпадають з межами та конфігурацією земельних ділянок суміжних землекористувачів, ОСОБА_6, ОСОБА_10 а також і ОСОБА_2 зокрема якої площа та конфігурація накладення (зміщення) становить 21 кв.м.

За висновком експерта, причиною накладок є те, що при складанні Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 19.09.2008 року ОСОБА_4 не було враховано реальний стан землекористування ОСОБА_2. виданій їй Державний акт на право власності на земельну ділянку 22.01.1998 року.

Державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , що виданий 22.01.1998 року є чинним і ніким не скасований.

Відповідно до ст.373 ЦК право власності на землю ( земельну ділянку ) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно з ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вона розміщена, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином суд розглядаючи вимоги позову ОСОБА_4. в межах заявлених останньою позовних вимог, та із врахуванням того, що відповідачка в справі за основним позовом ОСОБА_2 користується земельною ділянкою придбаною за договором купівлі-продажу з січня 1998 року в межах та розмірах визначених чинним Державним актом про право власності на землю серії НОМЕР_3 , що виданий 22.01.1998 року який ніким не оспорюваний та не скасований, правових підстав для усунення перешкод позивачці ОСОБА_4 зі сторони ОСОБА_14 в користуванні земельною ділянкою не має.

Представником відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_4 - адвокатом Бабак А.В. заявлено в судовому засіданні клопотання про застосування судом наслідків пропуску строку звернення ОСОБА_2 до суду що стосується заявлених останньою позовних вимог .

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

На підставі ч. 1ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої ЗУ від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень в порядку глави 3 розділу V ЦПК України у справі № 6-2469цс16.

Вказаний висновок щодо застосування норм права відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 при зверненні до суду із позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним і скасування рішення Стопчатівської сільської ради від 15.07.2008 року за № 16/2007 не заявлено клопотання про поновлення визначеного законом трьохрічного строку звернення до суду, як і не наведено жодної із підстав, що дали б суду право на таке поновлення.

За таких обставин суд вважає, що в задоволенні як основного так і зустрічного позовів слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 103, 116, 120, 125, 152 ЗК України та ст. 256, 257 ЦК України та керуючись ст.ст. 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Стопчатівська сільська рада про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку визнання недійсним і скасування рішення Стопчатівської сільської ради від 15.07.2008 року № 16/2007 - відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І. Крилюк