Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю: позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до газети «Вараш», ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та її спростування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного зясування всіх обставин справи та невідповідності їм висновків суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що спростування недостовірної інформації здійснено відповідачем у такий же спосіб, у який вона була пощирена, оскільки опубліковано у самій газеті «Вараш» на тій же четвертій сторінці та тим самим шрифтом, та пояснює, що це не відповідає дійсності тому, що зміст терміну, що аналізується, не є юридичним, доки він не розяснений в законі або не розтлумачений компетентним органом. Додає, що згідно закону та тому ж місці газетної шпальти мало б бути поміщена назва «Спростування», але не в будь-якому місці сторінки, як стверджує суд. Зазначає, що твердження суду про не заявлення вимог про порушення порядку публікації спростування недостовірної інформації не заслуговують на увагу, оскільки судове засідання 07.08.2017р. почалося із запізнення внаслідок необхідності подачі заяви представником відповідача з додатком номером газети «Вараш» про спростування інформації. Вказує, що місцевий суд неправомірно повязав право на спростування недостовірної інформації з питаннями захисту честі, гідності та ділової репутації, адже порушення такого права є підставою для самостійного звернення за захистом до суду. Покликаючись на незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 565/588/17 Головуючий у І інстанції Горегляд О.І.

Провадження № 22-ц 787/1429/2017 Доповідач Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що в десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» на четвертій сторінці газети «Вараш» №7 (64) 24 березня 2017 року опублікована наступна інформація: «ОСОБА_1 кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2015 році. Та найбільш пані ОСОБА_1 можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою» (а.с.14).

Звертаючись до суду з позовом про визнання інформації недостовірною та її спростування, ОСОБА_1 обґрунтувала свої тим, що інформація, поширена у вказаній статті, не відповідає дійсності, оскільки, по-перше, вона не була кандидатом в місцеві депутати від партії «Народний контроль» у 2016 році, по-друге, не ставала на захист міського голови практично в прямому сенсі, по-третє, не має відношення до очільника міста, по-четверте, не отримувала від нього грошову допомогу за вірність, а працює простим машиністом насосних установок на РАЕС, і така недостовірна інформація негативно впливає на її ділову репутацію, яка відповідно до ст.299 ЦК України є недоторканою, та на повагу та недоторканість гідності та честі (ст.297 цього Кодексу).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про спростування поширеної щодо позивачки інформації, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час ухвалення рішення у випуску газети «Вараш» №14 (73) було розміщено спростування спірної інформації в той же спосіб, у який вона була поширена.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За частинами 6, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у звязку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи екземпляру газети «Вараш» № 14 (73) від 28 липня 2017 року, на четвертій сторінці опубліковано спростування інформації, шрифт тексту якої ідентичний шрифту інформації, яка оскаржується.

Невідповідність же шрифту заголовку «Спростування» шрифту заголовку «Встати! Суд присяжних іде!» не є такою обставиною, що слугувала б для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною через їх безпідставність, суд першої інстанції виходив з того, що опублікування відповідачем в газеті спростування доводять факт добровільного вирішення спору.

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування.

Частинами 4,6 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК), а при прийнятті згідно зі статтею 178 ЦПК відмови сторони від визнання обставини - зазначає про його відхилення.

За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, визнання відповідачем позову в частині вимог про визнання інформації недостовірною шляхом опублікування її спростування в газеті, є підставою для звільнення позивачки від доказування у цій частині, проте не може бути підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання інформації недостовірною, місцевий суд припустився порушень чинного законодавства, що в свою чергу призвело до того, що порушені права позивачки залишились без гарантованого Основним Законом України судового захисту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів також враховує позицію позивачки ОСОБА_1, яка після спростування поширеної щодо неї недостовірної інформації у встановленому законом порядку, все ж наполягає на визнанні її недостовірною в судовому порядку у своїй апеляційній скарзі.,

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, в звязку із чим прийняв незаконне рішення частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною, яке у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За наведеного, на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі по 336,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною скасувати.

Визнати недостовірною інформацію, опубліковану в десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» на четвертій сторінці газети «Вараш» №7 (64) від 24 березня 2017 року «ОСОБА_1 кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2015 році. Та найбільш пані ОСОБА_1 можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою».

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з газети «Вараш» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 336 (триста тридцять шість) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_4

Судді: підпис ОСОБА_5

підпис ОСОБА_6

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_4