Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 квітня 2014 року о 16 год. 48 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, рухаючись по вул. Пушкінській, 7 у м. Одесі, допустив зіткнення з автомобілем BMW Z4, державний номерний знак НОМЕР_2, під її (позивачки) керуванням.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний їй автомобіль був пошкоджений, а вона зазнала тілесних ушкоджень.

Згідно зі страховим полісом від 18 квітня 2013 року № АС/1619733 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія»), ліміт відповідальності страховика становить 50 тис. грн, розмір франшизи - 510 грн.

29 квітня 2014 року вона звернулась до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, сума майнових збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ на запчастини склала 32 903 грн 39 коп.

09 жовтня 2014 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» сплатила їй страхове відшкодування у розмірі 26 653 грн 18 коп.

Згідно з висновком спеціалістів товариства з обмеженою відповідальністю «Феміда та Немезида» (далі - ТОВ «Феміда та Немезида») від 12 листопада 2014 року вартість майнової шкоди, завданої пошкодженням її автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ на запчастини становить 43 984 грн 02 коп., тому просила стягнути ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» 17 430 грн 84 коп. (43 984 грн 02 коп. - 26 653 грн 18 коп.), з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 солідарно майнову шкоду у розмірі 57 147 грн 75 коп., моральну шкоду, яку оцінила у 10 тис. грн, витрати на правову допомогу в сумі 6 тис. грн та франшизу 510 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 17 430 грн 84 коп. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 57 147 грн 76 коп., франшизу у розмірі 510 грн, моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн. В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 57 147 грн 76 коп. та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом установлено, що 15 квітня 2014 року о 16 год. 48 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, рухаючись по вул. Пушкінській, 7 у м. Одесі допустив зіткнення з автомобілем BMW Z4, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль отримав механічних пошкоджень, а вона зазнала тілесних ушкоджень у вигляді забиття шийного відділу хребта, розтягнення зв'язок.

Згідно зі страховим полісом від 18 квітня 2013 року № АС/1619733 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія», ліміт відповідальності страховика становить 50 тис. грн, розмір франшизи - 510 грн.

29 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до страхової компанії з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, 09 жовтня 2014 року - отримала страхове відшкодування у розмірі 26 653 грн 18 коп.

Згідно з висновком спеціалістів ТОВ «Феміда та Немезида», складеним 12 листопада 2014 року оцінювачем ОСОБА_6, визначена вартість майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивачки, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ на запчастини становить 43 984 грн 02 коп.

Задовольняючи позов до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із доведеності вини останнього у заподіянні майнової та моральної шкоди позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та дійшов висновку що саме він повинен її відшкодувати з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1194 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 57 147 грн 76 коп. та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із незаконності та необґрунтованості цих вимог. У решті рішення суду першої інстанції, зокрема у частині стягнення моральної шкоди, франшизи та витрат на правову допомогу апеляційний суд залишив без змін. При цьому, суд зазначив, що вказане вище експертне дослідження проведено з порушенням положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому є неналежним доказом.

Проте з рішенням апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Так, визнаючи експертне дослідження від 12 листопада 2014 року, проведене ТОВ «Феміда та Немезида», неналежним доказом із тих підстав, що воно було складене за відсутності представника страхової компанії, апеляційний суд не врахував, що відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому, суд залишив поза увагою той факт, що висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 5 ст. 147, ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Так, відхиляючи докази, надані ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідач не спростував і не надав доказів на підтвердження своїх заперечень, та не врахував вимоги ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що апеляційним судом зроблено не було.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернув, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності.

Крім того, апеляційний суд не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта