РІШЕННЯ

іменем України

26 червня 2017 рокуСправа №451/800/17
Провадження № 2/451/420/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю секретаря судового засідання Лозової Х.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року до суду звернулася позивач із вимогами, відповідно до яких, просить визнати за нею право власності на самочинно збудований будинок площею 84,7м.кв, що знаходиться по вулиці Гонти,3 у м.Радехів Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на обставини, що відповідно до рішення Радехівської міської ради №100 від 19.05.1994 року, їй надана земельна ділянка у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку у м.Радехів по вулиці Гонти,3.

У 1995 році вона розпочала будівництво житлового будинку, а уже в 1996 році приватизувала зазначену вище земельну ділянку та оформила відповідні правовстановлюючі документи.

У подальшому, під час оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок виявилося, що нерухомість нею зведена без належної на це проектної документації.

Також позивач зазначає, що житловий будинок, хоча і зведено без відповідних дозвільних документів, однак міститься такий на належній їй земельній ділянці, не порушує права суміжних землекористувачів і сама будівля збудована у відповідності до будівельних норм, від так просить визнати її власником споруди.

Позивачка у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні зазначеним у позові (а.с.2). Вимоги просить задоволити.

Представник відповідача, надавши суду заяву із визнанням вимог, просив розгляд справи здійснити без його участі (а.с.30).

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,08га, що розташована по вулиці Гонти,3 у м.Радехів та, яка передана їй для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.7-8).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Згідно частин 1, 2 статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Також, судом констатовано, що самочинно збудовану житлову будівлю площею 84,7 м.кв, що розташована по вулиці Гонти,3 у м.Радехів, хоча і зведена без належних на це дозволів, однак таку можливо надійно і безпечно експлуатувати (а.с.9-14,22), тобто суд вважає, що конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації, відповідно порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено.

Як вбачається із довідки Радехівської міської ради №542 від 07.06.2017 року, забудова у м.Радехів по вулиці Гонти,3 не порушує права інших фізичних осіб та міська рада погоджує оформлення права власності на зазначений обєкт (а.с.22).

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року, на підставі аналізу представлених суду доказів щодо розташування будівлі та позиції органу місцевого самоврядування, викладеної у довідці за №542, суд приходить до висновку, що самовільно збудована житлова будівля не порушує прав суміжних землекористувачів чи прав інших осіб, в тому числі і міської ради, а тому суд у відповідності до п.5 ст.376 ЦК України вважає вимогу ОСОБА_1 правомірною, відтак наявні підстави для задоволення обґрунтованого позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне із відповідача стягнути в користь позивача понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,130,209-212,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №3 площею забудови 84,7кв.м., що знаходиться по вулиці Гонти у м.Радехів Львівської області.

Стягнути із Радехівської міської ради (інд.80200, м.Радехів, вул.І.Франка,2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м.Радехів, вул.Гонти,3 понесені нею судові витрати в сумі 1255 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_2