АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 761/1435/17 Головуючий у 1-ій інстанції - Піхур О.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/8414/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист прав споживачів та просила визнати кредитний договір № 1929pvi-06-07 від 25 червня 2007 року, іпотечний договір № 2170И/0607 від 25 червня 2007 року, договір поруки № 1929/1 від 25 червня 2007 року та договір поруки № 1929/2 від 25 червня 2007 року недійсними з моменту їх укладення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 направила апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що кредитний договір не відповідає та грубо порушує Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме в кредитному договорі відсутні умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту, банк не повідомив про умови кредитування чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів» та ввів в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Позивач та треті особи у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з положенням пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком бо іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в статті 3 та статті 627 ЦК України принцип свободи договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утриматись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, і моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 червня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №1929pvi-06-07 (а.с. 7-11).

Пунктом 2.1 договору визначено, що банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 90 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 10,6 процентів річних.

У відповідності до п. 2.2 договору, для обліку наданих кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1.

Згідно п. 2.3 договору кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 43,30 кв.м., житловою площею -29,30 кв.м.

У п. 3.2 договору визначено, що позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 24 червня 2027 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Протягом першого року строком до 24 червня 2008 року, Позичальник зобов'язується частково повернути Кредитні ресурси в розмірі 30 000,00 доларів США. Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін до 10 числа місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 905,00 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 10,6 процентів річних.

У відповідності до п. 4.3 договору, позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця. У строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № 2238.4.00.32422.01.

Пунктом 4.7. договору визначено, що позичальник - ОСОБА_4 є співробітником Банку «Фінанси та Кредит», ТОВ. У випадку їїзвільнення з банку «Фінанси та Кредит», ТОВ, процентна ставка згідно п.п.2.1., п.4.1. становитиме на рівні 14,00 %річних.

За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. ( п. 6.1 договору).

На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 1929pvi-06-07 від 25червня 2007 року, між ОСОБА_4та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» укладено іпотечний договір № 2170И/0607 (а.с. 12).

Також, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено Договір поруки № 1929/1 від 25 червня 2007 року (а.с.13-15).

25 червня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6, ОСОБА_4 укладено Договір поруки № 1929/2 (а.с.16-18).

Звертаючись із даним позовом до суду позивач зазначала, що у кредитному договорі 1929pvi-06-07 від 25червня 2007 року, відсутні будь-які умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту, відповідач попередньо не повідомив про умови кредитування, чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів» та ввів його в оману щодо обставин договору кредиту, які мають істотне значення. Окрім того, кредитний договір не містить жодного положення, якіб встановлювали обов'язки Банку, не містить жодної норми стосовно його відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, не містить правила, по якому змінюється відсоткова ставка по кредиту, а також методика, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків та комісії, пов'язаних з конвертацією валюти платежу в валюту зобов'язання під час погашення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування ним, будь-які положення відносно порядку зміни чи припинення дії кредитного договору відсутні.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) зобов'язано кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні зобов'язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту тощо визначені Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із розділу 3,4 підписаного сторонами договору про надання кредиту в розмірі 90000 доларів США строком до 24 червня 2027 року із сплатою 10,6 % річних, погашення тіла кредиту та процентів до 10 числа кожного місяця.

Як вбачається зі змісту кредитного договору від 25 червня 2007 року, ОСОБА_4 підтвердила приступивши до виконання оспорюваного договору та своїм підписом у ньому про ознайомлення з його істотними умовами.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не відповідає та грубо порушує Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме в кредитному договорі відсутні умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту, банк не повідомив про умови кредитування чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів» та ввів в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції та судом надано їм належну оцінку колегія суддів вважає, що вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: