Справа № 369/3338/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3963/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 4 25.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:Березовенко Р.В.,
суддів:Фінагєєва В.О., Олійника В.І.,
за участю секретаряТопольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на 1/2 частини квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_7

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року виправлено описку в ухвалі судді Києво-Святошинського районного суду Київської області про забезпечення позову від 28 березня 2017 року в прізвищі відповідача «ОСОБА_5», де зазначено: «накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_5».

На обґрунтування судового рішення зазначено, що з врахуванням заявлених позовних вимог, відповідно до ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд прийшов до висновку про те, що є необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_5 у межах заявлених позовних вимог, оскільки існує реальна загроза подальшого відчудження майна на користь третіх осіб, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, де просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права при її постановленні.

Колегія суддів, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами, у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із ст. 152 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до суду із позовом, де просив визнати за ним право власності на ? частину квартири, вартість якої на момент подання позову складала 1215000 грн.

Одночасно із зазначеними вимогами позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, де просив накласти арешт на майно, що є предметом спору та належить відповідачу.

Таким чином, постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

При цьому, місцевий суд, із врахуванням доказів по справі, наявності спору між сторонами, розміру вартості квартири, які є предметом позову, у зв»язку з цим реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідності виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.ст. 4, 151-154 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, постановлена ухвала не підлягає скасуванню згідно положень п. 1 ст. 312 ЦПК України, так як вона постановлена з додержанням вимог закону.

При цьому, інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі, зокрема, про відсутність обгрунтування необхідності застосування забезпечення позову, позбавлення відповідача права користування майном, на переконання апеляційного суду, в силу викладеного не спростовують висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

В.О. Фінагєєв