Справа № 500/5724/16-ц
Провадження № 2/500/942/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за заявою

ОСОБА_3

до

державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводлшях»

про

стягнення компенсації та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач пояснила, що за наказом №26-к від 31 липня 2015 року вона звільнена за ст. 38 КЗпП України з державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводлшях». Разом із тим розрахунок на час звільнення з нею не проведений, ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14 підтверджене визнання грошових вимог позивача до відповідача в сумі 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн. Між тим рішення господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року відповідач виконав лише 28 грудня 2016 року, у зв'язку із чим у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні з 31 липня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 79572,66 коп., компенсацію індексу інфляції в зв'язку з невчасною виплатою заробітної плати за період з 31 липня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 25915,01 грн., та моральну шкоду 20000 грн. Розмір середнього заробітку підтверджує довідкою за № 58-4 від 04 серпня 2015 року, якою середньодобова заробітна плата вказана 222,27 грн. без урахування податків. Моральну шкоду розраховує з посиланням на порушення її трудового права та захворювання, лікування якого не було проведено через брак коштів, що змушувало її просити гроші у сторонніх людей і що, у свою чергу, порушувало нормальні зв'язки та принижувало її авторитет у знайомих. Розмір моральної шкоди визначає з посиланням на те, що відсутність грошей не надало можливості зробити хірургічні втручання, що може привести до можливої необхідності ампутації пальця. Також пояснила, що відсутність коштів вимусило її звертатись до сторонніх осіб, у яки вона також отримували гроші на необхідне лікування. Також просить стягнути з відповідача судовий збір, який був сплачений нею в розмірі 480 грн. за витребування доказів.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, пояснив, що оплата заборгованості була проведена на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14, а інфляційні виплати проведені бухгалтерією у порядку, визначеному чинним законодавством. Разом із тим пояснив, що під час розгляду справи у господарському суді був накладений арешт на всі рахунки підприємства, що позбавило відповідача своєчасно провести розрахунок. Вказану обставину також вважає такою, що унеможливлює стягнення моральної шкоди за порушення трудового права позивача, яке відбулось за відсутності провини підприємства.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

За наказом №26-к від 31 липня 2015 року позивач звільнена за ст. 38 КЗпП України з державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводлшях». Разом із тим розрахунок, визначений ст. 116 КЗпП України, в день звільнення з нею не проведений.

Долученою до матеріалів справи ухвалою господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14 підтверджене визнання грошових вимог позивача до відповідача в сумі 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн.

Ухвалою вказаного суду у даній справі від 22 вересня 2016 року затверджена мирова угода.

Сторони визнали обставину про те, що розрахунок на суму 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн., фактично відбувся 28 грудня 2016 року.

Таким чином підтверджений строк затримки розрахунку при звільненні.

У відповідності до вимог ст. 117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням вказаного суд вважає доведеним позовні вимоги щодо сплати 79572,66 грн., розмір яких представник відповідача не оскаржує.

Разом із тим, рішенням господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14 підтверджене визнання грошових вимог позивача до відповідача в сумі 134597,10, що складається із заробітної плати 99508,05 грн. та компенсації 35089,05 грн.

Таким чином вказана обставина є такою, що у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню та визначає розмір заборгованості.

У відповідності до вимог ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Разрахунок коменсації за несвоєчасну виплату заробітної плати наданий бухгалтерією відповідача за період з 01 січня 2014 року по 10 листопада 2016 року в сумі 37044,71 грн., що визначена рішенням господарського суду Одеської області від 05 липня 2016 року у справі №916/2560/14, розмір якої позивачем не заперечується, суд вважає сплаченим у повному обсязі. Розрахунок визначений на підставі «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України за № 159 від 21 липня 2001 року.

Посилання позивача на виплати з урахуванням розміру інфляції, які не підтверджені належними доказами, суд визнає необгрунтованими.

Окрім вказаного, виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що під час роботи та після звільнення позивач через брак коштів для лікування зверталась до сторонніх людей за грошовою допомогою.

Між тим, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 18 березня 2013 року накладено арешти на рахунки державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23 липня 2014 року у справи за позовом державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» до державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» про порушення справи про банкрутство визначено про введення мораторію на застосування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, трьох процентів річних від простроченої суми тощо.

Вказані обставини є такими, що підтверджують пояснення представника відповідача про неможливість користування рахунками, що у свою чергу зумовлює неможливість оплати праці позивача у строк, передбачений чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Разом із тим, позивачем до клопотання від 06 березня 2017 року про витребування у відповідача для огляду в суді та приєднання до матеріалів справи інформації про вили виплат, яке не підлягає оплаті судового збору у відповідності до вимог ст. 5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», долучено квитанцію про оплату судового збору 06 березня 2017 року в розмірі 480 грн.

Між тим, за наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226, затверджений порядок, який визначає процедури повернення коштів любих податків, зборів (обовязкових платежів) та інших доходів бюджету.

Таким чином, у разі виникнення підстави для повернення судового збору за ухвалою суду його повернення здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, а у разі інших підстав, які не перераховані у ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в тому числі сплати судового збору без подальшого звернення до суду і відповідно відсутності підстав для ухвалення судового рішення з питання повернення судового збору, кошти повертаються відповідно до Порядку затвердженого наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226.

З урахуванням вказаного арешт, накладений ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року на банківський рахунок №1366 державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» в філії обласного управління АТ «Ощадбанк» в м. Одесі після стягнення 79572,66 грн. (сімдесят дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят дві грн. 66 коп.), підлягає скасуванню у відповідності до вимог ст. 154 ч.6 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку 79572,66 грн. (сімдесят дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят дві грн. 66 коп.).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Арешт, накладений ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року на банківський рахунок №1366 державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» в філії обласного управління АТ «Ощадбанк» в м. Одесі після стягнення 79572,66 грн. (сімдесят дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят дві грн. 66 коп.) скасувати.

Управлінню Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області (68600, м. Ізмаїл, пр. Суворова, 28, ) повернути ОСОБА_3 сплачену суму судового збору в розмірі 480 грн. (чотириста вісімдесят грн.) за квитанцією № 0.0.719647010.1 від 06 березня 2017 року, де платником визначено ОСОБА_3, отримувачем ГУ ДКСУ в Одеській області, , МФО 828011, рахунок № 0014.

Скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6