Справа№592/9879/16-ц
Провадження №2/592/231/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Труханової Л.М.,

за участі секретаря - Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми"Сумської міської ради (Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми"), треті особи : Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми"Сумської міської ради (Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми"), треті особи: Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації»

В якому просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2016р. на : ОСОБА_3 (спадкова справа № 117/2016, зареєстр. в реєстрі за № 1-1152, бланк НВХ 242659), в частині отримання ним права власності на прибудову «аЗ», яка складається з коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м., тамбуру «а1» (І-Il), пл. 1.8 кв.м. сараю «К», вбиральні «И» що знаходяться за адресою АДРЕСА_2, виключивши із тексту свідоцтва нерухоме майно, а саме: прибудову «аЗ», тамбур «аі», вбиральню «И», сарай «К»; Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2016р.; ОСОБА_4 (спадкова справа № 117/2016, зареєстр. в реєстрі за № 1-1150, бланк НВХ 242658), в частині отримання ним права власності на прибудову «аЗ», яка складається з коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м., тамбуру «а1» (І-ІІ). пл. 1,8 кв.м. сараю «К», вбиральні «Й» що знаходяться за адресою АДРЕСА_2, виключивши із тексту свідоцтва нерухоме майно, а саме: прибудову «аЗ», тамбур «а 1», вбиральню «И», сарай «К»; ОСОБА_4. ОСОБА_5 (спадкова справа № 117/2016, зареєстр. в реєстрі за № 1-1148, бланк НВХ 242657), в частині отримання нею права власності на прибудову «аЗ», яка складається з коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м., тамбуру «аі» (І-ІІ), пл. 1,8 кв.м. сараю «К», вбиральні «И» що/знаходяться за адресою АДРЕСА_2. виключивши із тексту свідоцтва нерухоме майно, а саме: прибудову «аЗ», тамбур «а1», вбиральню «И», сарай «К» та виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2016р. № і 69012230, відомості про реєстрацію за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/6 частині за кожним право власності на прибудову «аЗ», тамбур «а1», сарай «К» та вбиральню «И», та виключити відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає , що провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , а потім до його правонаступників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності , поділ майна , що перебуває в спільній частковій власності , визначення порядку користування земельною ділянкою , встановлення земельного сервітуту та за зустрічним позовом ОСОБА_6 , а потім його правонаступників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності , поділ майна

Відповідно до позовних вимог , позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на прибудову «а3» , тамбур «а1», сарай К , вбиральню И , що знгаходяться за адресою : АДРЕСА_2 За зустрічним позовом ОСОБА_6 , а потім правонаступники, просять визнати право власності на ? частку зазначених будівель.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6, на праві власності належало по 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці, площею 594 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Другою Сумською державною нотаріальною конторою від 20.09.1994р., реєстровий № -4498. та довідкою КП «СМБТІ» № 351534 від 16.06.2011р. про належність домоволодіння.

Спірне домоволодіння, на час спадкування, складалося з житлового будинку «А-1», сараїв «Б», «Г», «Ж», вбиральні «Б», погребу «Д», огорожі «№ 1-2», гаражу «Е», душу «З». Житловий будинок «А-1» складався з 2-х квартир, а саме квартира № 1: сіни І, пл. 5,6 кв.м.. тамбур II, пл. 1,8 кв.м., коридор 1-1, пл. 8,6 кв.м., ванна кімната 1-2, пл. 11,4 кв.м., житлова кімната 1-3, пл. 8,1 кв.м., житлова кімната 1-4, пл. 18,2 кв.м., житлова кімната 1-5, пл. 8,3 кв.м., кухня 1-6, пл. 12,5 кв.м., загалом по кв. № 1 загальна площа - 74,5_ кв.м., житлова - 34,6 кв.м.АДРЕСА_1: коридор III, пл. 3,8 кв.м., баня IV, пл. 4,2 кв.м., кухня 2-1, пл. 8,2 кв.м., коридор 2-2, пл. 6,0 кв.м., житлова кімната 2-3% пл. 19,4 кв.м., житлова кімната 2-4, пл. 13,0 кв.м., загалом по кв. № 2 загальна площа - 54,4 кв.м., житлова - 32,4 кв.м. Загальна площа будинку по 2-м квартирам складала 128,9 кв.м; житлова 67,0 кв.м. Наведені технічні дані підтверджуються технічним паспортом на домоволодіння станом на 11.08.1994р.

З часу прийняття спадщини між сторонами склався фактичний порядок користування спірним спадковим домоволодінням, згідно якого ОСОБА_6 своєю сім'єю, займав приміщення І - сіни, пл. 5,6 кв.м., ІІ - тамбур, пл. 1,8 кв.м., 1-1 - коридор, пл. 8,6 кв.м., 1-2 - ванну кімнату, пл. 11,4 кв.м., 1-4 - житлову кімнату, пл. 18,2 кв.м., 1-6 - кухню, пл. 12,5 кв.м. Таким чином, ОСОБА_1 займав загальної площі спірного домоволодіння 58,1 кв.м., житлової площі -18,2 кв.м. ОСОБА_6, зі своєю сім'єю - відповідачами по цій справі - ОСОБА_2, ОСОБА_2 3:07, ОСОБА_4, відповідно займали приміщення: III - коридор, пл. 3,8 кв.м., IV - баню, пл. 4,2 кв.м., 2-1 - кухню, пл. 8,2 кв.м., 2-2 - коридор, пл. 6,0 кв.м., 1-3 - житлову кімнату, пл. 8,1 кв.м., 1-5 - житлову кімнату, пл. 8,3 кв.м., 2-3 - житлову кімнату, пл. 19,4 кв.м., 2-4 - житлову кімнату, пл. 13,0 кв.м. Таким чином, ОСОБА_6 займав загальної площі спірного домоволодіння 70,8 кв.м., жилої площі - 48,8 кв.м.

Відносно господарський будівель, то на час прийняття спадщини були, офіційно побудовані сараї «Б», «Г», вбиральня «В», погріб «Д», огорожа № 1-2. Також на час прийняття спадщини були самовільно побудовані: сіни «а2», тамбур «аі», гараж «Е» в 1957 р., сарай «Ж» в 1957р., літній душ «З» в 1957р.

Таким чином, згідно правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Другою Сумською державною нотаріальною конторою від 20.09.1994р., реєстровий № 4-4498, кожен із спадкоємців отримав по 1/2 частці спадкового майна, яке складалося з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 та розташованого на земельній ділянці 584 кв.м., жила площа якого 67,0 кв.м. з надвірними будівлями: сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г», погріб «Д», огорожа № 1-3.

На час прийняття спадщини в 1994р., не увійшли до спадкового майна наступні приміщення: гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складалася з тамбуру II, п. 1,8 кв.м., прибудова «а-2», яка складалася з коридору III, пл. 3,8 кв.м. та бані IV, пл. 4,0 кв.м., які були побудовані без дозволів державних органів до часу відкриття спадщини - батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Після прийняття спадщини ОСОБА_1 зніс самовільно сіни І, пл. 5,6 кв.м., вбиральню «В», сарай «Г» та тамбур «а1», пл: 1,8 кв.м..

З часом, в 2000-2002р.,. до приміщень, які займав ОСОБА_1, замість-існуючого тамбуру І, пл. 5,6 кв.м. позивач побудував прибудову «а-3», яка складається з коридору 1-7, пл.4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., банної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м., тамбуру «а1» (І-ІІ), пл. 1,8 кв.м. та переобладнав приміщення 1-2 - ванну кімнату в житлову кімнату та 1-6 - кухню в житлову кімнату, не змінюючи їх площі. Після прийняття спадщини ОСОБА_1 самовільно побудував між гаражем «Е» та сараєм «Б», сарай «К» та вбиральню «И»

05.04.2011р. рішенням «виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 1 січня 2008р. на території м. Суми» були збережені господарські споруди, будівлі та прибудови до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 1 січня 2008р. на території м. Суми. Згідно додатку до вищезазначеного рішення (п. 87) за власниками житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були збережені будівлі, споруди та прибудови, що самовільно збудовані, а саме: прибудова літ. «аЗ» тамбур літ. «а1», сіни літ. «а2», сараї літ.«Ж», гараж літ. «Е», вбиральня літ. «И» у душ літ. «З»,перепланування приміщень 1-6, 1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_2.

Не погодившись зі змістом рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011р., в частині того, що всі самовільні будови, споруди та прибудови були-закріплені за обома співвласниками, без визначення конкретних об'єктів та їх частки та взагалі винесення такого рішення з-за порушення документів обігу, ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради та ОСОБА_6 про визнання рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 від 05.04.201 1р. частково недійсним та його скасування.

19 березня 2013р. було ухвалено рішення Ковпаківським районним судом м. Суми, згідно якого позов ОСОБА_1 задоволений повністю та частково недійсним визнано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.04.2011р. № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що І були споруджені до 1 січня 2008р. на території м. Суми» та скасований пункт № 87 додатку до даного рішення. До таких висновків суд прийшов, виходячи з того, що «Заява, на підставі якої було прийнято рішення виконкому № 242 від 05.04.2011р., не відповідає вимогам закону, а саме: заява, подана від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_6, не має підписів заявників. Абривіатура ОСОБА_2», яка стоїть в кінці заяви не є підписом ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_6 Не підписання заяви жодним із заявників є порушенням норм чинного законодавства, а саме: ч. 1 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян». Згідно вищезазначених норм законодавства, письмове звернення, не підписане автором (авторами), визнається анонімним і розгляду не підлягає. Крім того, відповідно до п. 3.1.3. Інструкції з діловодства у виконавчих органах Сумської міської ради (додаток до рішення від 03.03.2009р. № 111) неправильно оформлені (не підписані) ... документи повертаються відправнику.»

30 квітня 2013р. колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2013р. було скасовано і в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено, посилаючись ,на те, що «Висновок суду першої інстанції про те, що рішення виконкому № 242 від 05.04.2011р. не відповідає вимогам закону, так як прийнято на підставі анонімної заяви, яка не підлягала розгляду, колегія судців вважає помилковим, так як в заяві було визначено від імені яких осіб вона подається, а саме співвласників будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Сам позивач в своїй позовній заяві зазначив, що рішення виконавчого комітету прийнято на підставі особисто поданої ним заяви про узаконення самовільно споруджених будівель, а тому не можна її вважати анонімною в розумінні ст. 8 Закону України «Про звернення громадян». Відповідач ОСОБА_6, хоча і не підписував особисто вказану заяву, але він погодився на її подачу від його імені позивачем та не вважає, що рішенням виконавчого комітету порушуються його права, як власника буднику.»

Таке рішення апеляційного суду Сумської області від 30.04.2013р. завело сторони по справі у глухий кут, оскільки ще при оформленні документів для узаконення самовільно збудованих будівель, прибудов та перепланування, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, надавали один одному письмові згоди на узаконення таких будівель, засвідчені нотаріусом. Так, ОСОБА_1 надавав письмову згоду ОСОБА_6 (зар. в реєстр. № 633) на те, що не заперечує проти того, що ОСОБА_6 самовільно збудував гараж (літ. Е), душ (літ. 3), сарай (літ Ж), сіни (баня, коридор) (літ. а2) в той час, як по технічному паспорту на домоволодіння за 1985р. вбачалося, що дані споруди були побудовані ще батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 г ОСОБА_6 надавав письмову згоду ОСОБА_1 (за реєстр, в реєстрі № 634) на те, що не заперечує проти того, що ОСОБА_2. самовільно збудував сарай (літ. К прибудову (літ. аЗ), вбиральню (літ. И, тамбур (літ. а1), а також зробив перепланування в житловому будинку (літ.А). Такі домовленості були досягнуті лише з тією метою, щоб співвласники мали можливість відокремитися один від одного і отримати кожний окрему адресу. При написанні заяви на ім'я міського голови, ОСОБА_7 від 21.03.2012р., був написаний загальний текст про збереження збудованих будівель та прибудов, де окремо не зазначалося кому які будівлі повинні відійти, вважаючи, що при винесенні рішення будуть братися до уваги лише заяви співвласників від 17.03.2011р. Заява від 21.03.2012р. була підписана лише ОСОБА_1, ОСОБА_6 особисто не підписував таку заяву і довіреності на її підписання нікому не видавав. Коли було винесено рішення виконкому Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011р. «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов. ОСОБА_6 відмовився добровільно поділити домоволодіння згідно часток та встановити порядок користування земельною ділянкою таким чином, щоб кожен із співвласників мав індивідуальну земельну ділянку, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушений був відразу, в травні 2011р. звернутися до суду з позовом про поділ домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою та визнання права особистої власності на прибудову а-3, сарай «К», вбиральню «И», тамбур «а1».

На протязі всього часу розгляду справи в суді, як співвласник ОСОБА_6, а потім і його спадкоємці - відповідачі по справі - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовляються поділити домоволодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою таким чином, щоб кожен із співвласників мав окрему частину домоволодіння та індивідуальну земельну ділянку. Вони наполягають тільки на тому, щоб земельна ділянка та двір були в загальному користуванні. Для досягнення своїх цілей, відповідачі по справі - спочатку співвласник ОСОБА_6, а потім і його спадкоємці - відповідачі по справі - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 почали претендувати на прибудову «аЗ», сарай «К», вбиральню «И», тамбур «а1» до яких не мають жодного відношення ні матеріальними внесками, ні фізичною працею і взагалі ніколи не використовували в своїх цілях згідно цільового призначення.

22 квітня 2015р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ була постановлена ухвала, якою скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанцій, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2014р. та ухвала апеляційного суду Сумської області від 20.01.2015р. були відмінені на підставі того, що «Під час вирішення даного спору, суди не врахували роз'яснення, викладені в' постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» Зокрема, виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладений у пунктах 6.7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості... У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України)... Так, судом відповідно до варіанта № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року покладено на ОСОБА_6 обов'язок за власні кошти та власними силами в приміщенні житлової кімнати «2-4» встановити глуху міжкімнатну перегородку, поділяючи приміщення на два окремих: приміщення передпокою шириною 1,5 м та приміщення площею 7,5 кв.м.; між приміщеннями організованого передпокою та житловою кімнатою «2-3» пробити дверний отвір та встановити дверний блок; в організованому приміщенні передпокою пробити отвір, встановити подвійний дверний блок і організувати вхід у квартиру ОСОБА_6 ... Вирішуючи питання про поділ спірного домоволодіння, суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та правила, встановлені ст. 383 ЦК України та ст. 152 ЖК України, і не запитав дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів на перепланування та переобладнання домоволодіння згідно з визначеними варіантом поділу... Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та не виправив указаних помилок місцевого суду. Також судами не враховано, що згідно з вимогами ст. 125 ЗК України, право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Визнаючи між сторонами порядок користування земельною ділянкою, суди без урахування фактичних обставин справи та всупереч нормам закону та статтям 212-214 ЦПК України, не звернули увагй на те, що заст. 120 ЗК України, право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності' чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а суди не встановили, чи встановлені межі земельної ділянки в натурі.»

На час постановлення ухвали суддями Вищого спеціалізованого суду від 22 квітня 2015р., положення ст. 152 ЖК України взагалі суттєво змінилися і стали мати інший вигляд.

Так, новим текстом ст. 152 ЖК України передбачено: «Виконання власниками робіт з переобладнання та робіт перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених введення об'єкта в експлуатацію не потребується».

Тобто, на час постановлення ухвали, судці Вищого спеціалізованого суду діяли на підставі старого закону.

Відносно земельної ділянки, то: згідно технічного паспорту від 1985р. житловий будинок та перші господарські споруди були побудовані ще у 1957-.1958р.р. В цих же документах зазначено, що земельна ділянка в розмірі 594 кв.м. виділялась землекористувачам на підставі рішення Сумської міської Ради народних депутатів № 756 від 05.07.1957р. На той період часу земельні ділянки для громадян відводилися на підставі Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків». Згідно п. 2 цього Указу відвід громадянам земельних ділянок проводився у безстрокове користування

Таким чином, ОСОБА_1, на законних підставах, користується даною земельною ділянкою і має право вимагати від відповідача - ОСОБА_6, а потім і від його правонаступників - відповідачів по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 визначення порядку користування цією земельною ділянкою.

На час розгляду справи у суді першої, апеляційної і касаційної інстанції жодних відомостей про те, що прибудова «аЗ», тамбур «а1», вбиральня «И», сарай «К» вже зареєстровані по 1/2 ч. за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в матеріалах справи не було. Судові інстанції не знали, що проведені певні дії щодо державної реєстрації будівель та приміщень, які зазначені в рішенні Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.04.2011р. № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 1 січня 2008р. на території м. Суми».

В травні 2015р., справа була повернута до суду першої інстанції на новий розгляд.

25 червня 2015р. від імені ОСОБА_6 була подана заява про зменшення позовних вимог за зустрічним позовом, згідно якої ОСОБА_6 просив додатково визнати за ним право власності на 1/2 частину прибудови «аЗ», тамбуру «а1», сараю «К», вбиральні «И». Цю позицію співвласник ОСОБА_6, а потім ОСОБА_3 правонаступники - відповідачі по справі - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зайняли з метою, щоб при любих обставинах земельну ділянку не можливо було визначити в користування таким чином, щоб у ОСОБА_1 була земельна ділянка індивідуального користування.

10 жовтня 2016р. в судовому засіданні по вищезазначеній справі, за клопотанням відповідачів по справі - ОСОБА_1., ОСОБА_3, ОСОБА_4, до справи, яка знаходиться в провадженні судді Ковпаківського районного суду м. Суми, були приєднані документи, які були зазначені вище та підтверджують право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, по 1/6 частині за кожним на прибудову «аЗ», тамбур «а1» вбиральню «И», сарай «К», що суперечить нормам діючого законодавства та призвело до порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1, у зв'язку з чим останній вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Після прийняття рішення виконкомом Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011р. «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов...», ніхто із співвласників - а ні ОСОБА_1, а ні ОСОБА_6 не зверталися із заявою про реєстрацію права власності на самочинно збудовані об'єкти, які призвели до збільшення як жилої так і загальної площі спірного житлового будинку в цілому, оскільки відразу після прийняття даних об'єктів в експлуатацію, ОСОБА_1 звернувся до суду. Оплата за державну реєстрацію також ніким не проводилася, тому відразу виникає питання: яким чином спірні на той час об'єкти були внесені до Державного реєстру прав невідомо і яким чином спірні об'єкти відразу стали співвласністю відповідачів по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 також незрозуміло.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції від 11.02.2010р. (закон № 1878-УІ (1878-17), ВВР, 2010, № 18, ст.141), свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: фізичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна (п. 1 ч. 1). При цьому, свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором прав і засвідчується печаткою. У ОСОБА_1 та у ОСОБА_6 відсутнє свідоцтво про право власності на введеня в експлуатацію прибудову «аЗ», тамбур «аі» вбиральню «И» та сарай «К», у зв'язку з чим стає незрозумілим яким чином взагалі ці споруди опинилися відразу як об'єкт права власності у спадкоємців ОСОБА_6 - відповідачів по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

В довідці-характеристиці КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 16.06.2016р. № 421073 зазначено, що право власності станом на 29 грудня 2012р. на вищевказане майно зареєстровано за ОСОБА_6 1/2 частка та ОСОБА_1 ? частка згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.1994р. р. № 4-4498, посвідчене Другою Сумською державною нотаріальною конторою. Реєстраційний номер: 11757 і нічого не говорилося про реєстрацію права власності на об'єкти нерухомості згідно рішення Виконкому Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011р. «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов...» Тобто, станом на 29 грудня 2012р. спірні об'єкти, а саме прибудова «аЗ», тамбур «а1», вбиральня «И» та сарай «К» ніхто не реєстрував, як зобов'язував закон, а тому права власності на нього не виникло у сторін по справі.

На даний час не вдалося з'ясувати, яким чином прибудова «аЗ», тамбур «а1», вбиральня «И» та сарай «К» взагалі були внесені до реєстру і на підставі яких правовстановлюючих документів відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали у спадщину по 1/6 частині спірного майна (прибудову «аЗ», тамбур «а1». вбиральню «И» та сарай «К»), в той час як з травня 2011р. відносно даних об'єктів йде спір в судовому порядку.

З травня 2011р., жодного разу, жодною із сторін спору (а ні ОСОБА_1, а ні ОСОБА_6.) не заявлялося, що дані об'єкти вже зареєстровані і предмет спору відсутній, оскільки вже визначені співвласники. До червня 2015р. ОСОБА_6 навіть не претендував на прибудову «аЗ», тамбур «а1», вбиральню «И» та сарай «К». І раптом, в вересні 2016р., не маючи права власності на спірні об'єкти у самого спадкодавця - ОСОБА_6, це право відразу виникає у його спадкоємців - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частині кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом

Представник позивача в судовому засідання позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав , зазначених в позові, просить позов задовольнити .

Представники відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та пояснив , що відсутні будь-які порушення прав позивача, що виключає можливість звернення до суду за захистом прав.В заяві до суду позивач не зазначає, які саме його права порушуються. Тобто, відсутні підстави для звернення до суду за захистом порушених (невизнаних) прав позивача.Для звернення до суду за захистом своїх прав є необхідним наявність обставин, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання прав позивача.Скасування свідоцтв про право на спадщину є передчасною вимогою, оскільки позивач на дату розгляду справи не визнав за собою одноособове право власності на прибудови літ. аЗ", тамбуру літ. "а1", сіні літ. "а2", сараю літ. "К", сараю літ. "Ж", гаражу літ. "Е", вбиральні літ. "И", душу літ. "З", перепланованого приміщення 1-6, перепланованого приміщення 1-2 розташованих за адресо АДРЕСА_2.Тобто, на дату звернення позивача з позовною заявою не відбулося порушення його прав.Отже, при зверненні позивач не дотримав норму ст. 15 ЦК України.Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.Вказані дії позивача призвели до необхідності захисту відповідачами своїх прав у суді.Позивачем, всупереч ч. З ст. 10, ст. 60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення його прав.Позивачем помилково застосовано до правовідносин, що склалися із відповідачами, положення ст.ст. 16, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

17 березня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися до КП "Архітектура. Будівництво. Контроль" з заявами про отримання звіту про проведення технічного обстеження на відповідність державним стандартам вказаних об'єктів. У звіті виконавець прийшов до висновку, що вказані об'єкти відповідають будівельним нормам та стандартам.Пунктом 4.1. "Порядку оформлення права власності та погодження прийняття в і експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт", затвердженого Рішенням №3625-МР Сумської міської ради від 14.04.2010 року (чинне на 05.04.2011 року) (далі - Порядок) визначено, що оформлення права власності на господарські споруди і будівлі, надбудови та прибудови до житлових і господарських будівель, що були спорудженні до 01.01.2008 року та прийняття в експлуатацію яких не підпадає під дію положень, що визначені постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт" від 09.09.2009 року №1035, здійснюється виконавчим комітетом Сумської міської ради, який приймає відповідне рішення на підставі рекомендацій постійно діючої комісія з питань самовільного будівництва (у вигляді витягу із протоколу засідання).На виконання п. 4.1. Порядку за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 виконавчим комітетом Сумської міської ради було прийнято рішення №242 від 05.04.2011 року про збереження вказаних об'єктів.Згідно із п. 4.6. Порядку прийняте виконавчим комітетом рішення про збереження приватних будівель (зазначених в п. 4.1.), є підставою для звернення до комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради для внесення змін в технічний паспорт на садибу та погашення штампу самовільного будівництва (перепланування/переобладнання).Таким чином, станом на 29.12.2016 року на підставі п. 4.6. Порядку та заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 21.03.2011 року, рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.04.2011 року №242 було погашено самочинне будівництво та внесено зміни до технічного паспорту домоволодіння.Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.Враховуючи положення Порядку та те, що прибудови літ. "аЗ", тамбуру літ. "а1", сіні літ. І"а2", сараю літ. "К", сараю літ. "Ж", гаражу літ. "Е", вбиральні літ. "И", душу літ. "З", перепланованого приміщення 1-6, перепланованого приміщення 1-2 є приналежними до основної речі - домоволодіння, то окремої реєстрації таких об'єктів законодавством України не ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, звертаючись до нотаріуса Третьої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 (далі - Нотаріус), діяли на підставі ст. 1261 ЦК України.Відповідно до п. 6, п. 7 "Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна", затвердженого Наказом №1844/5 Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта.В даному випадку нотаріус (який діяв, як державний реєстратор) переніс існуючі в Реєстрі прав власності на нерухоме майно данні відносно майна до Реєстру речових прав та на законних підставах зареєстрував право власності за спадкоємцями на нерухоме майно.26 вересня 2016 року відповідачі отримали правовстановлюючі документи (свідоцтва про право на спадщину за законом) по 1/6 частки (разом 1/2 частка) житлового будинку з надвірними, господарськими та побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2. Вказане право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як спільна часткова власність, що підтверджується інформаційною довідкою №69012230 від 26.09.2016 року.

Серед іншого, за відповідачами зареєстровано і право спільної часткової власності на прибудови літ. "аЗ", тамбуру літ. "а1", сіні літ. "а2", сараю літ. "К", сараю літ. "Ж", гаражу літ. "Е", вбиральні літ. "И", душу літ. "З", перепланованого приміщення 1-6, перепланованого приміщення 1-2 розташованих за адресо АДРЕСА_2.Відповідачами дотримано вимог законодавства України при набутті свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6, як спадкоємцями та при реєстрації права власності на спадкове майно.Рішення судів по справі №1806/7099/12 не можуть бути прийняті в обґрунтування позовних вимог та не повинні бути враховані судом, оскільки жодне з них не набрало законної сили.Посилання позивача на рішення по справ №1806/7099/12 не стосуються предмету заявленого позову та не може бути враховане судом при розгляді цієї справи.

Представник відповідача відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Третя Сумська держана нотаріальна контора ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила , що вона видавала в 2016 році спірні свідоцтва про права на спадщину , відповідо до вимог Закону України « Про нотаріат». Підстав не видавати спірні свідоцтва у неї не було , оскільки довідка-характеристика на домоволодіння АДРЕСА_2 не містила самовільні будівлі. Спірні свідоцтва видавались на ? частку будинку і відповідну частку господарських будівель. Довідка-характеристика не містить даних про те ,що будівлі а-3, а-1, И, К не належали спадкодавцю. На день видачі спірних свідоцтв про право на спадщини заборона щодо вчинення нотаріальних дій по домоволодінню НОМЕР_1 була відсутня.

Представник третьої особи КП «СМБТІ» в судове засідання не з'явився по не відомій суду причині, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно даним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.1994 ОСОБА_6 таОСОБА_1. належить житловий будинок за АДРЕСА_2 та господарськ і споруди : сарай -В,Г, погріб,огорожа 1-3 (а.с. 25).

Судом встановлено, що відповідно до довідки-характеристики від 16.06.2016 року № 421023 за адресою:АДРЕСА_2 згідно даними інвентаризації станом на 16.06.2016 року розташовані наступні будівлі та споруди :А-І,а1, АІ-І, а2, А2-1, а3, а4 - Житловий будинок, Д-погріб, Б-сарай, Е-гараж, Ж-сарай,З-літній душ, И-убиральня, К-сарай, Л-літній душ, М-убиральня, №1,№2,№3,№4,№5,№6,№7 - огорожа. Самочинно збудовані будівлі відсутні. (а.с.16)

Відповідно до витяга про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкодавцем будинку за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6, спадкоємцем ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2 (а.с. 18,20,22).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.09.2016, реєстр № 1-1152, №1-1150, №1-1148 на спадкове майно , що залишилося після смерті ОСОБА_6 , померлого 02.10.1953 року , що складається з 1/2частки житлового будинку з надвірними , господарчими та побутовими будівлями , що розташований за адресою : АДРЕСА_2 відповідачам по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 належить по 1/3 частки спадкового майна .(а.с.17-25) . Право власності належить відповідачам у тому числі і на спірні будівлі - а.-1, а-3, И та К.

Рішенням виконавчого комітету сумської міської ради від 05.04.2011 за №242 вирішено зберегти господарські споруди , будівлі та прибудови до приватних житлових будинків садибного типу, що буди споруджені до 01.01.2008 на території м. Суми .До списку господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, які були споруджені на території міста Суми до 01.01.2008 року, що зберігаються входить будинок за адресою: АДРЕСА_2. Самовільно збудованими є : прибудова «а3», тамбур «а1», сіні « а2», сарай «К», «Ж», гараж «Е», вбиральня «И», літній душ «З» (а.с. 36-37)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.03.2013 року визнано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.04.2011 р. № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 1 січня 2008 р. на території м. Суми» частково недійсним та скасувати пункт № 87 додатку до даного рішення, де в графі «ПІБ власників житлового будинку» зазначені «ОСОБА_1 та ОСОБА_6», а в графі «Найменування та літера (номер) будівель, споруд та прибудов, що самовільно збудовані, згідно технічного паспорту КП «Сумське міське БТІ» зазначені « прибудов, літ. «а3», тамбур літ. «а-1», сіні літ. «а-2», сараїв літ. «К», «Ж», гараж літ. «Е», вбиральня літ. «И», душ літ. «З», перепланованих приміщень 1-6, 1-2», однак рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30.04.2013 вищезазначене рішення скасовано та відмовлено ОСОБА_1 ,у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ВК СМР про визнання рішення частково незаконним та його скасуванні. (а.с. 38-44)

ОСОБА_1, як співвласник будинку, не заперечував проти того,що ОСОБА_6 самовільно збудував гараж «Е», душ «З», сарай «Ж», сіни(баня, коридор) «А2» (а.с.45).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звертались до Сумського міського голови із проханням розглянути можливість збереження збудованих без отримання дозволу споруд (а.с.46)

Відповідно до 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак заявники не зазначають в чому полягають порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, відповідач до позовної заяв надала копію свідоцтва про право власності, що спростовує позовні вимоги.

Відповідно до положень ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 49 Закону України «Про нотаріат», глава 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , містять перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій.

Відповідно до ст.. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно , що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки) , може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом ( як у випадку спадкування ними за законом , так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладеннням характеритики будівлі , на яку видається свідоцтво.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку , що підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.09.2016 частково недіймними відсутні . Судом не встановлено незаконність дій нотаріуса , що видав зазначені свідоцтва. Посилення представника позивача на те , що при видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за законом нотаріус безпідставно вніс в свідоцтва спірні будівлі( а-1, а-3 , И,К) , оскільки на них відсутні свідоцтва про право власності, на думку суду є безпідставним , оскільки до повноважень нотаріусу не входить перевірка правильності введення в експлуатацію будівель. На час видачі спірни свідоцтв про право на спадщину

Пунктом 4.1. "Порядку оформлення права власності та погодження прийняття в і експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт", затвердженого Рішенням №3625-МР Сумської міської ради від 14.04.2010 року (чинне на 05.04.2011 року) (далі - Порядок) визначено, що оформлення права власності на господарські споруди і будівлі, надбудови та прибудови до житлових і господарських будівель, що були спорудженні до 01.01.2008 року та прийняття в експлуатацію яких не підпадає під дію положень, що визначені постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт" від 09.09.2009 року №1035, здійснюється виконавчим комітетом Сумської міської ради, який приймає відповідне рішення на підставі рекомендацій постійно діючої комісія з питань самовільного будівництва (у вигляді витягу із протоколу засідання).

Згідно із п. 4.6. Порядку прийняте виконавчим комітетом рішення про збереження приватних будівель (зазначених в п. 4.1.), є підставою для звернення до комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради для внесення змін в технічний паспорт на садибу та погашення штампу самовільного будівництва (перепланування/переобладнання).

Таким чином, станом на 29.09.2016 року на підставі п. 4.6. Порядку та заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 21.03.2011 року, рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.04.2011 року №242 , яке є чинним,було погашено самочинне будівництво та внесено зміни до технічного паспорту домоволодіння.

Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи положення Порядку та те, що прибудови літ. "аЗ", тамбуру літ. "а1", сіні літ. І"а2", сараю літ. "К", сараю літ. "Ж", гаражу літ. "Е", вбиральні літ. "И", душу літ. "З", перепланованого приміщення 1-6, перепланованого приміщення 1-2 є приналежними до основної речі - домоволодіння, то окремої реєстрації таких об'єктів законодавством України не передбачено.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, звертаючись до нотаріуса Третьої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 (далі - Нотаріус), діяли на підставі ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до п. 6, п. 7 "Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна", затвердженого Наказом №1844/5 Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта.

В даному випадку нотаріус (який діяв, як державний реєстратор) переніс існуючі в Реєстрі прав власності на нерухоме майно данні відносно майна до Реєстру речових прав та на законних підставах зареєстрував право власності за спадкоємцями на нерухоме майно.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідачами було порушено його право власності.

Враховуючи викладене ,суд дійшов висновку , що підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.09.2016 частково недіймними відсутні . Судом не встановлено незаконність дій нотаріуса , що видав зазначені свідоцтва. Посилення представника позивача на те , що при видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за законом нотаріус безпідставно вніс в свідоцтва спірні будівлі( а-1, а-3 , И,К) , оскільки на них відсутні свідоцтва про право власності, на думку суду є безпідставним , оскільки до повноважень нотаріусу не входить перевірка правильності введення в експлуатацію будівель. На час видачі спірних свідоцтв , довідка -характеристика не містила даних про самочинно будівництво. Заборона на спірні об»єкти на час видачі свідоцтв про право на спадщину не існувала. Тому у нотаріуса були усі підстави для видачі відповідачам свідоцтва про право на спадщину за законом.

Керуючись ст.10, 11, 57, 58, 59, 64, 209, 212-215 ЦПК України , ст..ст. 186,1301 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради (Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми"), треті особи :Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2016р. на ОСОБА_3( спадкова справа №117/2016 , реєстр №1-1152) ,ОСОБА_4 ( спадкова справа № 117/2016 , реєстр №1-1150) ОСОБА_4. ОСОБА_5 (спадкова справа № 117/2016, зареєстр. в реєстрі за № 1-1148), в частині отримання нею права власності на прибудову «аЗ», яка складається з коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м., тамбуру «аі» (І-ІІ), пл. 1,8 кв.м. сараю «К», вбиральні «И» що/знаходяться за адресою АДРЕСА_2. виключивши із тексту свідоцтва нерухоме майно, а саме: прибудову «аЗ», тамбур «а1», вбиральню «И», сарай «К» та виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2016р. № і 69012230, відомості про реєстрацію за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/6 частині за кожним право власності на прибудову «аЗ», тамбур «а1», сарай «К» та вбиральню «И», відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 липня 2017 року.

Суддя Л.М. Труханова