АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6545/2017 Головуючий у 1-й інстанції - Кузьменко В.В.
У Х В А Л А

21 червня 2017 року Суддя Апеляційного суду м. Києва Рубан С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року у справі за зустрічними позовами Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма - 95» до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованого гаража та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віліма - 95», Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року в позові ТОВ «Віліма - 95» до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованого гаражу - відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «Віліма - 95», Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання права власності - задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2, на гараж, літера «В», площею 32,8 кв.м., що розташований на території садиби будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» виготовити технічну документацію та зареєструвати на ім'я ОСОБА_2 право власності на гараж, літера «В», площею 32,8 кв.м., що розташований на території садиби будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 13 квітня 2017 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та зазначає, що вона не приймала участі у розгляді справи, проте оскаржуваним рішенням порушуються її права та інтереси, оскільки вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто є мешканкою прилеглого до гаража будинку.

Згідно ч.1 ст.294 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 297 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року - залишено без руху.

Надано строк для усунення виявлених у ній недоліків щодо надання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснено, що у випадку невиконання вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України у наданий строк або визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

На виконання вимог ухвали Апеляційного суду міста Києва від 05 травня 2017 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначила підстави, які не спростовують сумнів суду у необізнаності тривалий час більше дев'яти років ОСОБА_1 про рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року.

Враховуючи п.42,43,44 рішення Європейського Суду з прав людини справа «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року, в якому вказано, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х). Ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), №. 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), № 19960/04, п. 46). Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона не приймала участі у розгляді справи, проте оскаржуваним рішенням порушуються її права та інтереси, оскільки вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто є мешканкою прилеглого до гаража будинку.

Виходячи з п.47 вищевказаного рішення Європейського Суду з прав людини, на думку судді, ситуація, яка склалася не вимагає такого грубого втручання у остаточне рішення суду, як його скасування. Немає жодних підстав вважати, що воно стосувалося серйозного порушення процесуальних норм.

Крім того, з урахуванням матеріалів справи та обставин, викладених в апеляційній скарзі, суддя не вбачає підстав для звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року у зв'язку з порушенням її прав та інтересів відповідно до ст.292 ЦПК України.

Згідно п.2 ч.3 ст.297 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Таким чином, оскільки зазначені в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2008 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження із доданими до скарги матеріалами надіслати ОСОБА_1, апеляційну скаргу залишити у справі.

Іншим особам, які беруть участь у справі, надіслати копію відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Суддя Рубан С.М.