06 жовтня 2017 року м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Скрипника С.М.,
при секретарі Брайловській М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна, -
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій останній просить справу розглядати без участі позивача та представника позивача, на позовних вимог наполягає, на ухвалення заочного рішення згодні.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача та його представника суд ухвалю рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України.
У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 24 березня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Власовим О.В. було складено і зареєстровано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належав на праві власності ОСОБА_3 та який підписаний дружиною позивача ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2, про що суду надано копію вказаного договору та Витяг про його реєстрацію (а.с.6-9).
Однак, при перевірці укладеного правочину нотаріусом було встановлено, що довіреність на підставі якої ОСОБА_2 продавав будинок була на момент укладення договору скасована ОСОБА_3, а саме 22 березня 2017 року, що підтверджується копією вказаної довіреності (а.с.19) та Скороченим витягом з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.20).
Таким чином, 18 квітня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Власовим О.В. за згодою ОСОБА_5, ОСОБА_1та згодою власника житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 було розірвано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку від 24 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та складено і зареєстровано новий договір купівлі - продажу названого житлового будинку, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.11-13,15,17-18).
ОСОБА_3 в присутності нотаріуса отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 9 000 грн., про що склав розписку й пояснив, що ОСОБА_2 йому кошти отримані за першим договором купівлі - продажу не передавав (а.с.16).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.
За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставно одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Оскільки, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами щодо даного випадку не передбачений договором чи законом, то належить застосувати аналогію закону на підставі ч. 1 ст. 8 ЦК України. Тобто, в даному випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 625 ЦКУ країни, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
В матеріали справи позивачем надано квитанцію № 3 від 02 серпня 2017 року про сплату позивачем судового збору у розмірі 640 грн. (а.с.1), який і підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
Разом з тим, що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що на підтвердження надання та оплати правової допомоги надано: договір про надання юридичних послуг від 21 липня 2017 року, згідно якого вартість обсягу наданих послуг складає 4500 грн.
Одночасно, судом встановлено, що акт про надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній, скільки було витрачено годин робочого часу, зокрема на опрацювання позовної заяви та додатків до неї, консультації клієнта; на підготовку заяв, на вивчення судової практики, опрацювання нормативно-правових актів не відображено ні в одному наданому позивачем документі.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.
Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон).
Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Відповідно до ч.1, 2, 3ст. 200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії.
Проте, на обґрунтування факту надання допомоги представником позивача поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.
Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57-60,88,208,209,212-215,218,223,224 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в сумі 640 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Сватівський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.10.2017року.

Суддя: С.М.Скрипник