Справа № 454/80/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/5353/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним додатковим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що у даній справі судовий збір на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється. Вважає, що рішення ухвалено з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, в рішенні має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається на ст. 1 Закону України «Про судовий збір» відповідно до якої питання про сплату судового збору суд вирішує при відкритті провадження у справі, а не при закінченні розгляду справи. Зазначає, що підставою для ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання судових витрат є наявність документально підтверджених судових витрат стороною, а таке в додатковому рішенні не вказано. Просить додаткове рішення суду скасувати.

Особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не з'явилися, поважних причин для відкладення розгляду справи немає, а тому розгляд справи проводиться без участі вказаних осіб, та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п. 13 ч 2. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

З наведеного слідує, що законодавець розмежував у Законі України «Про судовий збір» поняття пільг щодо сплати судового збору, їх суб'єктів та можливість звернення до суду за захистом порушеного права у визначеній законом формі незалежно від суб'єкта звернення, без сплати судового збору та поняття не справляння судового збору за подання позовної заяви (ст. 5 та ч. 2 ст. 3 Закону відповідно).

А відтак, оскільки відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, п. 13 ч 2. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», правильно вирішив питання про стягнення судового збору шляхом ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до твердження про пільги щодо сплати судового збору, є безпідставними, так як ОСОБА_2 не відноситься до жодної з категорій осіб, які згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Посилання апелянта на те, що питання про сплату судового збору суд вирішує при відкритті провадження у справі, а не при закінченні розгляду справи є безпідставним з огляду на те, що останній не відноситься до осіб, які повністю звільнені від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а згідно з п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Крім того, колегія суддів враховує, що в п. 53 Рішення Європейського Суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддано обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обовязків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства»)

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_3