Ухвала

Іменем України

25 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Департаменту державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 5 березня 1985 року по 27 квітня 2000 року вона працювала у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») начальником зміни цеху фосфорних продуктів. Вона неодноразово зверталась до ВАТ «Содовий завод» з вимогою виплатити їй заборгованість із заробітної плати, але кожний раз отримувала відмову з посиланням на відсутність коштів. Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 6 листопада 1997 року, що набрало законної сили, стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1 458,68 грн. Крім того, рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 1 серпня 2000 року, що також набрало законної сили, стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3 057,70 грн. Виконавчі листи за даними рішеннями суду були своєчасно надані до державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та взяті на виконання. Однак до цього часу рішення суду державною виконавчою службою не виконані. На час подання позову, ВАТ «Содовий завод», як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 8 червня 2016 року було стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 157,50 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 38 978,40 грн.

Враховуючи викладене, позивачка на підставі ст. 1173 ЦК України просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України заборгованість по заробітній платі у сумі 4 673,78 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із ч. 1 ст. 176 ЦК України розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб - Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач не є засновником ВАТ «Содовий завод», який є боржником за рішенням суду про стягнення заборгованості по заробітній платі. При цьому позивачка не перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Крім того, Держава Україна не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

І.М.Фаловська