У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої Р.М від 10 листопада 2014 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, посилаючись на те, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 травня 2014 року у цивільній справі № 754/4508/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 308 682 грн 96 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання зазначеного рішення 25 вересня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3108/2014, який був пред'явлений ПАТ «УкрСиббанк» до виконання до ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві.

10 листопада 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Вахрушевою Р.М. відкрито виконавче провадження № 45351637 відносно боржника ОСОБА_2 та прийнято постанову про арешт всього рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вважав вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки кредитний договір, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» забезпечений заставою і належна ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки відповідно до договору від 22 лютого 2007 року № 47743. Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» він звернувся до ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві з заявою, в якій просив провести реалізацію предмету іпотеки та звернути виручені кошти на користь кредитора. Відповідно до звіту про оцінку майна, проведеного 23 січня 2017 року ринкова вартість квартири складає 1 855 532 грн, що значно перевищує розмір боргового зобов'язання. За таких обставин, вважав, накладення арешту на все рухоме майно боржника неправомірним та таким, що суперечить ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався випадково 26 січня 2017 року при зверненні до приватного нотаріуса з метою продажу автомобіля «ЗАЗ», просив визнати причину пропуску строку на оскарження дій державного виконавця поважною та поновити строк для подання скарги; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Вахрушевої Р.М. про арешт всього рухомого майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження від 10 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 45351637.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані ухвали та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно із ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. 385 ЦПК України, виходив з того, що ОСОБА_2 пропущено строк для звернення із скаргою на дії державного виконавця та не доведено поважності причин для поновлення цього строку. Крім того, заявником не доведено неправомірність оскаржуваної постанови відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки питання про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» не заявлялось та судом рішення не ухвалювалося, звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження за ініціативою боржника не передбачено.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних і

кримінальних справ Є.П.Євграфова