РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30.06.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, та яка дії в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,

третя особа: органа опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, та яка дії в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа: органа опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням

Свої вимоги мотивують тим, що він зареєстрований та проживаю у квартирі №44 у житловому будинку №19, що знаходиться по вул. В. Великого у м. Львові. Основним квартиронаймачем була ОСОБА_4, яка померла у 2007 році. Крім нього та його сина ОСОБА_5 у спірній квартирі є зареєстрований відповідачка ОСОБА_2 його рідна сестра разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак відповідач разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає у спірній квартирі про, що стверджується актами виданими ЛКП «Магістральне» від 11.02.2016 року, 24.03.2016 року, 02.07.2016 року, 17.10.2016 року та від 01.02.2017 року, не в виконує жодних обовязків по утриманню квартири у належному санітарно-технічному стані, житлово-комунальних послуг не оплачує. Він ніколи не чинив відповідачі перешкоду у користуванні житловим приміщенням, не змінював замків на вхідних дверях квартири та її речей у спірній квартирі немає. На його усні прохання щодо зняття з реєстрації, відповідач ніяким чином не відреагував.. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, та яка дії в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належними чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи. На підставі ст.169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечили позивач, представник позивача та представник третьої особи.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов заперечив повністю та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вони як орган стоять на захисті дітей, а тому вважає, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 має право проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із своєю матірю.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представник третьої особи, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили, що ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, ніколи вони їх не бачили та місце проживання їх є їм невідоме, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що спірна квартира №44, що по вул. В.Великого, 19 у м. Львові складається з двох кімнат, загальною площею 44,20 м2, житловою площею 27,00 м2.

Відповідно до довідки ЛКП «Магістральне» за №228 від 04.02.2017 року у квартирі №44, що по вул. В.Великого, 19 у м. Львові є зареєстровані, а саме: позивач ОСОБА_1, син позивачки ОСОБА_9, відповідачка ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з актів ЛКП «Магістральне» від 11.02.2016 року, 24.03.2016 року, 02.07.2016 року, 17.10.2016 року та від 01.02.2017 року відповідачка ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають у квартирі №44, що по вул. В.Великого, 19 у м. Львові.

Із листа Комунальної 2-ї міської поліклініки м.Львова від 25.01.2017 року №177 вбачається, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Великого,19/44, протягом 2015-2016 рр. за медичною допомогою в Комунальну 2-у міську поліклініку м.Львова не звертались.

Згідно листа Франківського відділу поліції головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.01.2017 року підтверджується, що відповідно до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Франківського відділу поліції головного управління Національної поліції у Львівській області заяв чи повідомлень гр. ОСОБА_2 щодо вчинення перешкод у користуванні квартирою №44, що по вул. В.Великого, 19 у м. Львові не зареєстровано.

Поважних причин відсутності відповідача ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі понад шість місяців судом не встановлено. Заяви до наймодавця про продовження цього строку не подавались, та не повідомлені такі суду.

Окрім цього, позовні вимоги позивача підтверджується в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Вказані пояснення свідка не спростовані. Суд вважає, що такі пояснення є логічними, вірними та не спростовуються іншими матеріалами справи.

З пояснень позивачки, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та матеріалів справи не вбачається, що здійснювались перешкоди у користуванні квартирою №44, що по вул. В.Великого, 19 у м. Львові ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок неправомірної поведінки позивача понад встановлені строки.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», від 11.12.2003 р., визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживає в цьому житловому приміщені, так і для відмови в цьому.

Крім цього, Конституцією України закріплено право на житло. Таке право є безумовним. Зокрема у ст.47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення учасників процесу, свідків, наданих в судовому засіданні доказів, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає у спірній квартирі понад шестимісячний строк без поважних причин, однак вони є зареєстровані в квартирі №44, що по вул. В.Великого, 19 у м. Львові, та витрат по утриманню квартири відповідач не бере, добровільно залишила квартиру разом із своїм сином, перешкод її та її сину ніхто не чинив, а тому суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 втратили право на користування спірною кватирою, позов підставний та його слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 3,4, 10, 11, 27, 30, 57-60, 62, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.71, 72 ЖК України, суд-

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м.Львів, вул.В.Великого,19/44.

Заочне рішення може бути переглянуте Франківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.