РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 травня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь індекс інфляції та три проценти річних в сумі 1 644 658,91 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова було ухвалено заочне рішення по справі №2011/2073/12, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 997 500,00 (один мільйон дев'ятсот дев'яносто сім тисяч п'ятсот) грн. Рішення набуло законної сили та видані виконавчі листи. Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 26.11.2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1 997 500,00 грн.

23.07.2015 року постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ повернуто виконавчий лист стягувачеві, у зв'язку з відсутністю майна у боржника, при цьому заочне рішення по справі №2011/2073/12 виконано не було, гроші не повернуто, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

01.03.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1 997 500,00 грн., які останній зобов'язався повернути до 01.01.2012 року. На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку про отримання 1 997 500,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.03.2013 року по справі №2011/2073/12 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 1 997 500,00 грн.

Вказане заочне рішення набрало законної сили 02.08.2013 року.

Заочним рішенням суду від 22.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_2 ухилився від обов'язку повернути ОСОБА_1 гроші за договором позики від 01.03.2011 року в розмірі 1 997 500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач вказує, що до теперішнього часу сума боргу відповідачем не повернута, виконавче провадження на даний час закрито у зв'язку з відсутністю майна у боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідач не виконує рішення суду про стягнення з нього заборгованості.

Відтак, станом на день звернення до суду зобов'язання ОСОБА_2, які покладені на нього рішенням суду, не виконані, неповернутою позивачу залишилась сума заборгованості за договором у розмірі 1 997 500,00 грн., а відповідач продовжує користуватися грошовими коштами позивача.

Визначення поняття зобов?язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов?язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до листа ВСУ №62-97р розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума, яку внесено з 1-го до 15-го дня включно відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця. Якщо суму внесено з 16-го до 31-го дня включно місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно якщо погашення заборгованості здійснено з 1-го до 15-го дня включно відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця. Якщо ж з 16-го до 31-го дня включно місяця, інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Оскільки позивач в позовних вимогах обмежує період нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних строком до 01.06.2016 року, суд проводить розрахунок саме до цього строку.

Таким чином період з 22.07.2013 року до 31.07.2013 року до розрахунку не включаються. За період з 01.08.2013 року по 31.12.2013 року - 7911,65 грн.; з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - 497 377,50 грн.; з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року - 864 917,50 грн.; з 01.01.2016 року по 31.06.2016 року - 103 050,34 грн. Загальний індекс інфляції становить- 1 473 256,99 грн.

Три проценти річних становить: строк прострочки заборгованості в 2013 році складає 162 дні, таким чином сума стягнення складає 26 596,85 грн.; сума стягнення за 2014 рік складає - 59 925,00 грн.; сума стягнення за 2015 рік складає - 59 925,00 грн.; строк прострочки заборгованості до 01.06.2016 року складає 152 дні, таким чином сума стягнення складає - 24 955,07 грн. Загальна сума трьох процентів річних складає 171 401,92 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, однак суд користується своїм правом наданим ч.3 ст.551 ЦК України та зменшує загальний розмір суми індексу інфляції та трьох відсотків річних, яки підлягають стягненню з ОСОБА_2, а тому позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, в розмірі 1 200 000,00 грн. індексу інфляції та 100 000,00 грн. трьох відсотків річних.

На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 судові витрати на користь ОСОБА_1, пропорційно сумі задоволених вимог, а саме суму судового збору у розмірі 5 446,11 грн.

Керуючись ст.ст. 6,8,10,11,60,61,209,212-215,218,224 ЦПК України, ст.ст. 6, 23, 524, 526, 530,551, 553, 610, 611, 625, 628, 631 ЦК України, п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати, та три відсотки річних у сумі 1 300 000,00 грн. (один мільйон триста тисяч гривень 00 копійок), з яких інфляційні витрати 1 200 000,00 грн., три проценти річних 100 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 446,11 грн. (п'ять тисяч чотириста сорок шість гривень 11 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути переглянути судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий