Справа № 336/55/17
Пр. № 2/336/743/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 49490 грн. у відшкодування в порядку регресу сплаченої страхової суми.

В позові зазначив, що 26 вересня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Chery B11 Eastar», реєстраційний номер НОМЕР_1. 24 жовтня 2015 року на вулиці Іванова в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів «Chery B11 Eastar», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 і «Mitsubishi LANCER»,державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 Внаслідок порушення відповідачем, який не впевнився в безпеці, виїхав на зустрічну смугу руху, пункту 11.2 «Правил дорожнього руху України» сталося зіткнення вказаних транспортних засобів, що завдало технічних ушкоджень автомобілям. За описане порушення правил безпеки дорожнього руху відповідача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу за ст. 124 КУпАП постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2015 року, яка набрала законної сили. Вказана подія визнана страховим випадком і відповідно до платіжного доручення № 1438 від 26.01.2016 року позивач сплатив власнику автомобіля «Mitsubishi LANCER»,державний реєстраційний номер НОМЕР_2, страхове відшкодування в сумі 49490 грн. Оскільки відповідач під час події дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, про що свідчить довідка міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя, до якої 24 жовтня 2015 року звернувся позивач, а законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування пред'явити регресний позов до страхувальника, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, просить стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування, а також видатки зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення заочного рішення.

З аналогічною заявою, яка містить заперечення проти позову, звернувся відповідач в особі свого представника.

За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі представників сторін.

З письмових заперечень відповідача випливає, що належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди немає, оскільки відповідач не лише не притягнутий до відповідальності за ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані сп'яніння, стосовно нього не складався протокол за ознаками цієї статті і він навіть не проходив медичний огляд на стан сп'яніння при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КУпАП. Так як певні обставини мають бути підтвердженими належними доказами, між тим доказів про перебування ОСОБА_1 саме під час події ДТП в стані алкогольного сп'яніння суду не надано. Що стосується доводів позову про звернення відповідача 24 жовтня 2015 за отриманням медичної допомоги до міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя в стані алкогольного сп'яніння, - по-перше, ця довідка не є підтвердженням того, що особа керувала автомобілем в стані сп'яніння під час ДТП; по-друге, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КупАП наявна довідка того ж самого медичного закладу про відсутність в крові ОСОБА_1 на час його звернення до лікарні етанолу.

У зв'язку з викладеним, керуючись принципом презумпції невинуватості, просить про відмову в задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 26 вересня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Chery B11 Eastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 5-7). 24 жовтня 2015 року по вулиці Іванова в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів «Chery B11 Eastar», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 і «Mitsubishi LANCER»,державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 Внаслідок порушення відповідачем, який не впевнився в безпеці руху, виїхав на зустрічну смугу руху, пункту 11.2 «Правил дорожнього руху України» сталося зіткнення вказаних транспортних засобів, що завдало технічних ушкоджень автомобілям. За описане порушення правил безпеки дорожнього руху відповідача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу за ст. 124 КУпАП постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.1.2015 року, яка набрала законної сили (а. с. 14-15). Вказана подія визнана страховим випадком і відповідно до платіжного доручення № 1438 від 26.01.2016 року позивач сплатив власнику автомобіля «Mitsubishi LANCER»,державний реєстраційний номер НОМЕР_2, страхове відшкодування в сумі 49490 грн.(а. с. 55).

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону.

У зв'язку із настанням страхової події позивач сплатив власнику транспортного засобу, який зазнав технічних ушкоджень, страхове відшкодування шкоди, спричиненої особою, чия відповідальність застрахована.

Підставою для подання страховиком регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу в силу п. 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, під час дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи із змісту наведеного положення закону, передумовою для звернення з позовом до страхувальника має бути таке порушення правил безпеки руху, яке полягає в керуванні автомобілем в момент спричинення шкоди в стані, зокрема, алкогольного сп'яніння.

Підтвердженням цих обставин, на думку позивача, є довідка міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя про те, що під час звернення ОСОБА_1 до цілодобового травматологічного пункту цього медичного закладу 24 жовтня 2015 року з діагнозом: забій, садна м'яких тканин голови, обличчя, закритий перелом кісток носа зі зміщенням, він перебував в стані алкогольного сп'яніння, на що вказує виявлений в крові особи етанол (а. с. 16).

Суд не може погодитися з ґрунтовністю таких міркувань і не може використовувати наявні у згаданій довідці відомості на користь позовних вимог, виходячи з такого.

Однією з засад цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідальність за керування транспортним засобом в стані сп'яніння передбачена статтею 130 КУпАП.

Оскільки вказані дії утворюють самостійний склад правопорушення, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що для констатації вказаного стану особи під час керування транспортним засобом необхідно притягнення особи до цієї відповідальності і як наслідок цього процесу - наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про визнання особи винуватою у вчиненні описаних дій.

Навіть за умови відсутності протоколу про адміністративне правопорушення, що передбачене статтею 130 КупАП, належним і допустимим доказом стану особи міг бути висновок медичної установи за результатами медичного огляду водія на стан сп'яніння, проведення якого в силу вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у випадках дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, є обов'язковим, а сам висновок може бути оскаржений у встановленому порядку.

Проте, вивчення справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 показує, що його не лише не піддано переслідуванню за це порушення безпеки руху, а, навпаки, - на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, як свідчить довідка в матеріалах справи, етанолу в його крові не виявлено.

У зв'язку з викладеним суд доходить висновку, що надана позивачем довідка про стан сп'яніння ОСОБА_1 на момент відвідування закладу охорони здоров'я у зв'язку з отриманими в дорожньо-транспортній пригоді ушкодженнями здоров'я не доводить такий стан особи під час вчинення зіткнення з іншим транспортним засобом.

Окрім описаних міркувань, відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує і суперечливий зміст довідок, що видані одним і тим самим закладом охорони здоров'я, про стан ОСОБА_1 на момент звернення до лікарів, одна з яких свідчить на користь алкогольного сп'яніння відповідача, а інша констатує його тверезість, а також те, що цю суперечливість не сталося можливим усунути під час судового розгляду.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги не доведеними належними та допустимими доказами, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 979, 980, 1191 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива