Справа № 686/9460/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення збитків, -

встановив:

19 травня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення збитків, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь збитки, завдані несвоєчасним поверненням позики згідно договору позики від 06.05.2006 року, а саме реальні збитки в розмірі 3638, 89 доларів США з переведенням іноземної валюти в українську за курсом НБУ на день ухвалення рішення та три відсотки річних в розмірі 8635 гривень 92 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 травня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 23 000 гривень, що на момент укладення цієї угоди за середнім курсом продажу доларів СІІІА приватним особам комерційними банками м. Хмельницького є еквівалентом суми в 4554 доларів США. Вказує, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2007 року по справі №2-5750/2007, яке набрало законної сили 04.12.2007 року, було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 26 887,60 грн. боргу за договором позики від 06.05.2006 року. Вказана сума складається з: 23 000 гривень - боргу за договором позики; 610 грн. 60 коп. - три проценти річних від простроченої суми; 2780 грн. - індекс інфляції; 497 грн. - судових витрат. 25.05.2016 року, дане виконавче провадження було закінчене у звязку із сплатою відповідачем боргу в повному обсязі. Однак, відповідач станом на дату повернення позики - 25.05.2016 року, повернув борг позивачу в гривнях в сумі що була еквівалентна 915,11 доларів США (23000 гривень : 25,1337), а не 4554 доларів США, а тому у звязку із несвоєчасним поверненням відповідачем позики позивач не змогла придбати 4554 доларів США на момент виконання зобовязання та понесла реальні збитки у вигляді курсової різниці в розмірі 3638,89 доларів США, що відповідно за курсом НБУ станом на момент подачі позову становить 96 042,68 гривень. Також на підставі ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 19.05.2014 року по момент подачі позову 19.05.2017 року (1096 днів) в сумі 8635,92 гривень, оскільки відповідач не повернув позивачу позику в строки, встановлені договором позики від 06.05.2006 року, а також враховуючи загальний термін позовної давності в три роки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові.

Представники відповідача заперечили щодо задоволення позову, вказавши, що грошове зобов'язання, що існувало між сторонами, було виражено в національній валюті, тобто в гривнях, а не в доларах США, що і встановлено рішенням суду, а тому ніяких збитків позивач не понесла. Щодо стягнення з відповідача 3% річних відповідно ст 625 Цивільного кодексу України, то ці вимоги, також не підлягають задоволенню, адже при обрахунку їхнього розміру, позивачем взято за основу неправильну суму боргу при цьому виражено її у валюті. За таких обставин, відповідач не може визнати такі позовні вимоги. І лише за умови правильного розрахунку позивача з ОСОБА_5, з урахуванням строку позовної давності, судом може бути стягнуто лише 1597,95 грн. Просили застосувати строк позовної давності в межах трирічного строку, а саме до 19.05.2014 р.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2007 року по справі №2-5750/2007, яке набрало законної сили 04.12.2007 року, було ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 23 000,00 грн., 610,60 грн. трьох відсотків річних, 2780,00 індексу інфляції, 497 грн. судових витрат, а всього 26 887,60 грн.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 06 травня 2006 року між сторонами виникли цивільно правові зобовязання з договору позики, згідно яких відповідачу була надана позика у розмірі 23 000 грн., з умовою повернення зазначених коштів до 10.09.2006 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

До того ж, із заяви від 06.05.2006 року вбачається, що кошти були передані в гривні, а не у валюті, що і не заперечується представником позивача та вбачається із копії позовної заяви, в якій позивач вказує, що кошти були передані в гривні.

На підставі виконавчого листа від 17.12.2007 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби відкрите виконавче провадження №22743217 про стягнення з ОСОБА_5 26 887,60 грн. на користь ОСОБА_4

11.05.2016 року ОСОБА_5 погасив вказану заборгованість, а 25.05.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із сплатою відповідачем боргу в повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Так, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.11.2007 року по справі №2-5750/2007 було встановлено той факт, що грошове зобов'язання, що існувало між сторонами, було виражено в національній валюті, тобто в гривнях, а не в доларах США.

Оскільки кошти були надані в борг у національній валюті, а тому відсутні правові підстави для стягнення збитків у зв'язку із різницею курсу валют, а тому в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення трьох відсотків річних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанім ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідач ОСОБА_5 належним чином не виконував свої зобовязання, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних в межах трирічного строку позовної давності тобто з 19.05.2014 р. по 11.05.2016 р. (дата погашення боргу) в сумі 1 597, 79 грн. ((26 887, 60 грн. (сума боргу за рішенням) х 3 х 723 (кількість прострочених днів)/ 365 /100 = 1 597, 79 грн.)), тим самим задовольнивши позовні вимоги частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 три відсотки річних в сумі 1 597, 79 грн.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 15, 98 грн.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя