Єдиний унікальний номер 722/823/17
Номер провадження 2/722/329/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Побережної О.Д.

при секретарі Гладкій Г.П.

за участі представника відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни цивільну справу за позовом, поданим ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток та поділ нерухомого майна, визначення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 04.07.2017 року через поштове відділення звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Просить провести поділ майна сторін, набутого за час перебування ними у шлюбі з 06.08.2006 року по березень 2015 року, визначивши позивачу та відповідачці по ? частці житлового будинку, загальною площею 280 кв.м., який розташований за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, а також виділити їм в натурі по 50/100 ідеальних часток у даному майні, припинити право спільної сумісної власності на дане майно, залишити у спільному користуванні сторін земельну ділянку, площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0266, яка розташована за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, однак представником позивача було подано до суду письмову заяву про проведення судового розгляд без його присутності та присутності позивача.

Представник відповідачки ОСОБА_1П у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає, що відсутній предмет спору, який зазначений у позовних вимогах, оскільки на даний час за відповідачкою зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: провулок Гайовий, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області на підставі договору дарування від 04.03.2003 року, який відповідно до положень п.1 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України є її особистою власністю. Не заперечує обставини знесення подарованого відповідачці будинку та проведення на його місці будівництва нового житлового будинку, який на даний час не зданий в експлуатацію. Однак, обставини проведення даного будівництва за спільні кошти сторін ним не визнаються.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 та відповідачка Дорофей (до реєстрації шлюбу Пастушок) Я.І. з 06.08.2006 року по 07.12.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії І-МИ №014342, виданого 16.08.20006 року виконавчим комітетом Романківцької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.11.2015 року.

З наданої представником позивача інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно №91025108 від 03.07.2017 року встановлено, в ній наявні відомості про реєстрацію 04.03.2003 року за Пастушок (після укладення шлюбу Дорофей) Я.І. на підставі договору дарування від 04.03.2003 року права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: провулок Гайовий, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області.

На підставі рішення восьмої сесії V скликання Романківецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 05.10.2007 року №123/8 ОСОБА_4 було передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0266, яка розташована за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, що підтверджується копіями архівного витягу, виданого 09.08.2017 року за вих. №1/336 архівним відділом Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №328998 від 21.10.2010 року.

У змісті позовної заяви зазначено, що вищезазначений житловий будинок було знесено у 2007 році і на його місці позивачем та відповідачкою протягом 2008-2013 років за спільні кошти збудовано двоповерховий житловий будинок, площею 280 кв.м. Однак, даний будинок не зданий в експлуатацію і відповідно не зареєстровано право власності на нього.

Представник відповідачки у судовому засіданні не заперечує обставини знесення подарованого відповідачці будинку та проведення на його місці будівництва нового житлового будинку, який на даний час не зданий в експлуатацію. Однак, обставини проведення даного будівництва за спільні кошти сторін ним не визнаються.

Зокрема, з наданих ним копій документів встановлено, що 31.08.2012 року відповідачка ОСОБА_4 отримала будівельний паспорт за реєстраційним №57/12 на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №328998 від 21.10.2010 року. Однак, даний будинок не здано в експлуатацію і відповідно відсутня державна реєстрація права власності на нього.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем та його представником у відповідності до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами обставин наявності спірного майна, яке вони вважають об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статей 27 та 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23).

При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.24).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, оскільки позивачем та його представником не доведено відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України обставини наявності майна, яке зазначено ними предметом спору: житлового будинку, загальною площею 280 кв.м., який розташований за адресою: вул. Гайова, буд.6 с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Щодо позовних вимог про залишення у спільному користуванні сторін належну відповідачці земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0266, то оскільки дана земельна ділянка є особистою власністю відповідачки, а позивачем та його представником не доведено відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України будь-яких обставин щодо наявності у позивача права на користування даним майном, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати.

Однак, оскільки представником відповідачки ОСОБА_1 надано квитанцію до прибуткового касового ордера №12/09 від 12.09.2017 року та звіт про надані юридичні послуги згідно договору №143/17 від 12.09.2017 року, згідно яких відповідачкою ОСОБА_4 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 3840 грн., відповідно суд приходить до висновку, що на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України дані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки.

На підставі ст.ст.16, 331 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60 ч.1, 79, 88 ч.1, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток та поділ нерухомого майна, визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - понесені нею судові витрати у розмірі 3840 (трьох тисяч вісімсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час його проголошення в той самий строк, починаючи з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний зміст рішення суду виготовлений 17.09.2017 року

Головуючий: