Провадження № 2/344/4009/17
У Х В А Л А

23 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Татарінова О.А., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, третя особа з самостійними вимогами на стороні позивача Івано-Франківська міська рада, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтія-Сервіс», про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтія-Сервіс», про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій.

Крім цього, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони ТзОВ «Балтія-Сервіс» здійснювати нарахування коштів до сплати абоненту № 93002 (абонентам 93001-93005) будинку № 3, що по вул. Бельведерській в м. Івано-Франківськ «за утримання будинку та прибудинковій території», а також заборонити Івано-Франківській міській раді та її структурним підрозділам здійснювати платежі ТзОВ «Балтія-Сервіс» у вигляді субсидії за абонента № 072262 (та по субсидіях №№ 050346,969437) буд. № 3 по вул. Бельведерській в м. Івано-Франківськ «за утримання будинку та прибудинковій території».

Вивчивши заяву та ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суд вважає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обгрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте , до заяви позивачем не додано достеменних доказів або посилань на такі докази чи обставини на обгрунтування припущення щодо необхідності вжиття таких заходів по забезпеченню позову та не наведено суду жодних обставин щодо достатнього обґрунтування припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тільки зазначено, що між сторонами існує спір.

Враховуючи характер спірних правовідносин, обставини справи, відповідність виду заходів забезпечення позову вимогам закону, керуючись вимогами ч. 5 ст. 153 ЦПК України, положень п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд дійшов висновку про безпідставність твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З огляду на викладене суд вважає, що заяву позивача про забезпечення позову слід залишити без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою, а вимоги заяви ніяким чином не сприятимуть гарантуванню виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, третя особа з самостійними вимогами на стороні позивача Івано-Франківська міська рада, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтія-Сервіс», про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А.Татарінова