АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/9939/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представник позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 направила апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що банк не повідомив про умови кредитування чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів» та ввів в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення.

Представник позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач та третя особа - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з положенням пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком бо іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в статті 3 та статті 627 ЦК України принцип свободи договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утриматись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, і моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником, якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ML-003/071/2008 (а.с.25-33).

Згідно наявної в матеріалах справи анкети-заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту ОСОБА_3 підтвердила, що підписанням цієї анкети -заяви банк надав їй в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01 грудня 2005 року (а.с.34-34).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ЗАТ «ОТП Банк» суму боргу у розмірі 587752 грн 19 к. та судові витрати (а.с. 68).

Вищевказане судове рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2012 року (а.с.69).

Звертаючись із даним позовом до суду позивач зазначала, що у кредитному договорі №ML-003/071/2008 від 05 березня 2008 року та додатку до нього, відсутність встановлена законодавством обовязкової умови, які необхідні для їх укладення:

- не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для позичальника;

- не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, цін до укладення такого договору;

- не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відностно досягнутої домовленості, про розрахунок індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

Також зазначала, що при укладені договору банк не виконав умови Закону України «Про захист прав споживачів» про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладання договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду, а також банк приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та розмір подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину і його умовах.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) зобов'язано кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні зобов'язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту тощо визначені Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із частини №1 підписаного сторонами договору про надання кредиту в розмірі 481110 грн. строком до 05 березня 2023 року із сплатою відсотків яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 1,99% річних та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, зі виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Повернення кредиту здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів, погашення тіла кредиту та процентів до 23 числа кожного місяця згідно додатку № 1 до договору.

Як вбачається зі змісту кредитного договору №ML-003/071/2008 від 05 березня 2008 року ОСОБА_3 підтвердила своїм підписом, що підписанням цього договору сторони підтвердили, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченим цим договором.

Згідно п.7.4. кредитного договору, детальний розпис сукупності вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору.

Колегія не приймає доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення вимог закону, не визнав недійсним кредитний договір, оскільки позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_3 на оспорюваному договорі.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про те, що вона не мала змоги внести пропозиції про зміну умов договору, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона зверталась до банку з пропозицією про внесення змін та/або доповнень до оспорюваного договору.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції та судом надано їм належну оцінку та колегія суддів вважає, що вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: