У Х В А Л А

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Український ПрофесійнийБанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання зобов'язань за договором припиненими, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати її зобов'язання перед публічним акціонерним товариством «Український Професійний Банк» (далі - ПАТ «УПБ») за кредитним договором № 830 від 12 листопада 2007 року припиненими шляхом їх повного належного виконання.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 12 листопада 2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 830 (з урахуванням змін та доповнень), за умовами якого банк надав позичальнику кредит з лімітом заборгованості 3 311 456 грн строком до 10 листопада 2022 року та сплатою 22 % річних за користування кредитом. Згідно з додатковим договором про внесення змін до кредитного договору від 18 травня 2015 року, повернення кредиту забезпечується порукою товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Стейт» (далі - ТОВ «Сіті-Стейт») (договір поруки № 830-2 від 12 листопада 2007 року), порукою ОСОБА_6 (договір поруки № 830-3 від 09 квітня 2009 року) та заставою нерухомого майна ОСОБА_6 (іпотечний договір від 09 квітня 2009 року), порукою (договір поруки №830-4 від 16 листопада 2011 року), заставою нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонінвест 3000» (далі - ТОВ «Регіонінвест-3000») (іпотечний договір від 16 листопада 2011 року) та порукою ОСОБА_5 (договір поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року).

Вказала, що відповідно до п. 1.2 договору поруки (зі змінами), укладеного між нею, банком та ОСОБА_5 18 травня 2015 року, поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору в межах сум депозитів та нарахованих процентів по депозитним договорам, що розміщені у банку.

26 травня 2015 року поручителем ОСОБА_5 здійснено повне погашення кредиту та процентів за його використання згідно із кредитним договором, що підтверджується випискою з поточного рахунку останньої, відкритого в ПАТ «УПБ».

Зазначила, що 28 травня 2015 року відповідач надав їй довідку про повне погашення кредиту за кредитним договором № 650 від 13 вересня 2007 року, в якій вказано про відсутність заборгованості за кредитним договором перед банком, у зв'язку з його достроковим остаточним погашенням за рахунок коштів поручителя ОСОБА_5

Проте, 31 серпня 2015 року нею було отримано лист ПАТ «УПБ» від 20 серпня 2015 року, в якому повідомлено про введення в банку тимчасової адміністрації, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку та про нікчемність: договору поруки № 830-5, укладеного 18 травня 2015 року між ПАТ «УПБ», ОСОБА_3 та ОСОБА_5; договору поруки № 650-7, укладеного 18 травня 2015 року між банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком як солідарний боржник по кредитному договору; претензій від 19 травня 2015 року: № 11/5-02/428 ОСОБА_3 та № 11/5-02/427 ОСОБА_5; всіх документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, пов'язаних з укладенням договору поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року та погашенням ОСОБА_5 заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Посилаючись на те, що такі дії банку є неправомірними, порушують її права, перелічені у листі договори відповідають усім вимогам закону і в установленому законом порядку не визнані недійсними, вона виконала свої зобов'язання за кредитним договором достроково, що не заборонено законом, відповідач прийняв виконання, кредит повністю погашений, що безпідставно оспорюється банком, зазначивши про нікчемність правочинів, просила визнати її зобов'язання за кредитним договором припиненими шляхом їх повного виконання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано зобов'язання ОСОБА_3 перед ПАТ «УПБ» за кредитним договором № 830 від 12 листопада 2007 року припиненим шляхом їх повного належного виконання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О. відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УПБ», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходили із того, що дострокове погашення кредиту поручителем ОСОБА_10 було здійснено у межах вимог чинного законодавства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 листопада 2007 року між ВАТ «УПБ» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 830, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі, на строк та умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався отримати і повернути грошові кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (а. с. 6, 7).

Відповідно до п.п. 1.2 - 1.4. Розділу 1 кредитного договору, кредит з лімітом заборгованості 3 311 456 грн, з яких: 3 200 000 грн на споживчі цілі та 111 456 грн на оплату страхових платежів; строк кредиту з 12 листопада 2007 року по 10 листопада 2022 року (включно) із процентною ставкою 18,5 % річних.

01 жовтня 2008 року та 09 квітня 2009 року між ВАТ «УПБ» та позивачем були укладені відповідні додаткові договори про внесення змін до кредитного договору, за якими змінено проценту ставку за кредитом на 22 % річних та визначено, що повернення кредиту забезпечується порукою ТОВ «Київський гуртовий ринок» (договір поруки № 830-1 від 12 листопада 2007 року), заставою нерухомого майна ТОВ «Київський гуртовий ринок» (іпотечний договір від 12 листопада 2007 року), порукою ТОВ «Сіті-Стейг» (договір поруки № 830-2 від 12 листопада 2007 року), порукою ОСОБА_6 (договір поруки № 830-3 від 09 квітня 2009 року) і заставою нерухомого майна ОСОБА_6 (іпотечний договір від 09 квітня 2009 року).

Також у рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 09 квітня 2009 року між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ВАТ «УПБ» було укладено договір поруки № 830-3 (а. с. 88).

16 листопада 2011 року між ТОВ «Регіонінвест 3000», ОСОБА_3 та ПАТ «УПБ» укладено договір поруки № 830-4 (а. с. 89), а також між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_3 - додатковий договір про внесення змін до кредитного договору № 830 від 12 листопада 2007 року (а. с. 9).

Крім того, 18 травня 2015 року між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ПАТ «УПБ» було укладено договір поруки № 830-5, за яким поручитель ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків (а. с. 11, 12).

18 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір про внесення змін до кредитного договору № 830 від 12 листопада 2007 року (а. с. 10).

19 травня 2015 року між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ПАТ «УПБ» було укладено додатковий договір до договору поруки № 830-5 від 18 травня 2015 року, відповідно до умов якого поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком, як солідарний боржник, за кредитним договором в межах сум депозитів та нарахованих процентів за депозитним договором, що розміщений у банку (а. с. 12).

26 травня 2015 року ОСОБА_5 здійснила погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, перерахувавши на рахунок ПАТ «УПБ» суму кредитних коштів у розмірі 1 691 164 грн 61 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 23017592 та виписками банку від 28 травня 2015 року (а. с. 13, 65, 66).

Відповідно до довідки ПАТ «УПБ» № 11/5-02/511 від 28 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 830 від 12 листопада 2007 року в сумі 1 691 164 грн 61 коп. достроково та остаточно погашена за рахунок грошових коштів поручителя ОСОБА_5, а заборгованість перед банком відсутня (а. с. 14).

30 квітня 2015 року Правлінням Національного банку України (далі - НБУ) було прийнято постанову № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», у зв'язку з чим у ПАТ «УПБ» було запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, призначено куратора НБУ, а також установлено ряд обмежень у здійсненні операцій (а. с. 46-49).

28 травня 2015 року Правлінням НБУ було прийнято Постанову № 348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 107 від 28 травня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» Пантіну Л.О..

20 серпня 2015 року на адресу позивача ПАТ «УПБ» було направлено листа, в якому банк повідомляв про необхідність виконання умов кредитного договору, у зв'язку з нікчемністю договору поруки № 830-5 (зі змінами та доповненнями), укладеного 18 травня 2015 року між ПАТ «УПБ», ОСОБА_3 та ОСОБА_5, вказавши, що його укладення було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог НБУ та внутрішніх процедур банку (а. с. 57-59).

Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ним за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (ч. 3 ст. 34 цього Закону).

Згідно зі ч. 5 ст. 34 Закону, під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

У силу ч. 1 ст. 36 Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому, уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону).

В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 38 цього Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право Уповноваженої особи Фонду на визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними, у випадках, визначених у ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно ч. 3 ст. 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що договір поруки було укладено 18 травня 2015 року, а погашення кредиту поручителем ОСОБА_5 здійснене 28 травня 2015 року, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вказані дії було здійснено до віднесення ПАТ «УПБ» до неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації, а позивач після отримання листа Банка про нікчемність договору повідомила про свою незгоду щодо визнання нікчемними правочинів, в той час як відповідач не здійснив будь-яких дій про визнання його нікчемності в судовому порядку.

Також, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочинами в розумінні ст. ст. 202, 204, 626 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а є банківськими операціями, тому не можуть визнаватися нікчемними.

З огляду на вказане вище у сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що укладений між сторонами 18 травня 2015 року договір поруки та здійснене ОСОБА_5 28 травня 2015 року погашення кредиту були здійснені до віднесення ПАТ «УПБ» до неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації, а дії щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочинами, а є банківськими операціями, а тому доводи відповідача про їх нікчемність в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович