У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ державної виконавчої служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про звільнення майна з-під арешту за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 19 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIUPGA00001653 (далі - кредитний договір), згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 24 680,00 доларів США.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором позичальник передав в іпотеку житловий будинок. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на який накладено арешт постановою державного виконавця Тростянецького відділу державної виконавчої служби від 01 квітня 2014 року.

Оскільки арешт було накладено пізніше ніж було укладено договір іпотеки, а на думку позивача державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями, позивач просив звільнити з-під арешту вказаний житловий будинок.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутні підстави для зняття арешту з майна, що передбачені статтями 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», як про те просив позивач, а обраний позивачем спосіб захисту його прав як іпотекодержателя не може бути застосований до спірних правовідносин.

Крім того, банк зазначив про те, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Проте позивач не зазначив та не довів в установленому законом порядку наявність таких стягувачів і накладення арешту на предмет іпотеки на їх користь.

Натомість матеріалами справи достовірно встановлено, що єдиним стягувачем за виконавчим провадженням, в межах якого накладено арешт на все майно ОСОБА_1 є саме позивач - ПАТ КБ «Приватбанк».

Тому до спірних правовідносин не може бути застосована ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко