Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/13/17 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 19 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Григорусь Н.Й., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 28 липня 2017 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

22 вересня 2011 року між ними укладений договір про підготовку фахівця у НАВС, відповідно до якого ОСОБА_1. зобов'язувалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з її утриманням у навчальному закладі.

Протягом періоду, з 1 вересня 2011 року по 27 червня 2014 року, ОСОБА_1 перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом.

Позивач також вказує, що 27 червня 2014 року ОСОБА_1 отримала диплом бакалавра та була направлена для проходження служби до УМВС України в Житомирській області. Однак наказом від 29 жовтня 2015 року її звільнено з органів ВС за власним бажанням.

Оскільки відповідачка не виконала умови договору та звільнилась з органів внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання, позивач просив стягнути з неї 58610 грн. 39 коп. на відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, у розмірі 58610 грн. 39 коп., а також 1378 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що положеннями ст. 56 Закону України « Про вищу освіту», на яку посилається позивач, не передбачено обов'язку випускника вищого навчального закладу відпрацьовувати три роки після закінчення навчання.

Окрім того, жодним нормативним актом не передбачений порядок стягнення коштів вищим навчальним закладом з випускників, до повноважень вищого навчального закладу не віднесено право на звернення до суду з даним позовом.

Обов'язок відпрацювати три після закінчення навчання або відшкодувати вартість утримання у навчальному закладі не узгоджується з положеннями Конституції України та призводить до порушення права на працю, що вільно обирається особою.

Також вказує, що положення постанови КМУ від 22 серпня 1996 року про обов'язок випускника відпрацювати за місцем направлення не менше трьох років після закінчення навчання, виключено постановою КМУ від 15 квітня 2015 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідачки, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 6 серпня 2011 року ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

22 вересня 2011 року між Національною академією внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Житомирській області та ОСОБА_1 укладений договір про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ.

За умовами даної угоди позивач, зобов'язувався, зокрема, забезпечити теоретичну та практичну підготовку ОСОБА_1 за державним замовленням на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра, за напрямком (спеціальністю) правоохоронна діяльність, а також забезпечити її харчуванням,речовим майном, грошовим утриманням.

Пунктом 2.3.5 договору передбачено, що після закінчення навчання ОСОБА_1 зобов'язана прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п.2.3.6 договору відповідачка зобов'язувалась у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Згідно з п.3.1 договору однією з підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку є, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин.

Умовами договору також передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартістю спожитої електричної енергії; перевезенням до місця проведення щорічної та канікулярної відпусток та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу.

У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку ( п.п.4.1,4.4).

27 червня 2014 року відповідачка закінчила навчання у Національній академії внутрішніх справ та отримала базову вищу освіту за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та отримала диплом бакалавра.

Матеріали справи також свідчать, що протягом періоду навчання, з 1 вересня 2011 року по 27 червня 2014 року, ОСОБА_1 перебувала на державному забезпеченні та фактичні витрати, пов'язані з її утриманням у навчальному закладі, становлять 58610 грн.39 коп., з яких: 40714 грн. 58 коп. складають витрати на грошове забезпечення; 6008 грн.70 коп. - витрати на продовольче забезпечення; 1670 грн. 68 коп.- витрати на речове забезпечення; 10216 грн.43 коп. - витрати, пов'язані оплатою комунальних послуг та спожитої електричної енергії.

Вказана обставина підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Після закінчення навчання ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Житомирській області.

Наказом від 29 жовтня 2015 року її звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На час виникнення спірних правовідносин законодавство передбачало обов'язок випускника навчального закладу, який навчався за державним замовленням, працевлаштуватись на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником навчального закладу та випускником, а також відпрацювати не менше трьох років за місцем призначення після закінчення навчання ( ст. 52 Закону України «Про освіту» та п.8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992)

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Безпідставними є також й доводи апеляційної скарги про те, що в силу передбачених законодавством повноважень вищий навчальний заклад позбавлений можливості звертатись до суду з позовом про відшкодування витрат , пов'язаних із навчанням, оскільки Національна академія внутрішніх справ, будучи юридичною особою, звернулась до суду з даним позовом у передбачений законом спосіб.

З огляду на вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: