Справа №585/40/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/995/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, Міністерства внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, який в подальшому уточнила, і, посилаючись на те, що незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду за період з 28 серпня 2013 року по 05 квітня 2016 року відносно неї було здійснено кримінальне переслідування, загальна тривалість якого становить 31 місяць 8 днів, внаслідок чого вона зазнала душевних страждань, тому просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в сумі 51200 грн., витрати, повязані з наданням правової допомоги у кримінальній справі в сумі 19500 грн. та судові витрати з оплати правової допомоги у даній справі.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 50026 грн. 66 коп. на відшкодування моральної шкоди, 19500 грн. на відшкодування сплачених сум у звязку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі та 3840 грн. судових витрат з оплати правової допомоги в даній справі.

В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення суду Державна казначейська служба України оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення коштів з Державної казначейської служби України, оскільки, у разі встановлення факту заподіяння такої шкоди, її відшкодування здійснюється з Державного бюджету України, а не з окремої юридичної особи, до повноважень якої належить лише виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету.

Відповідач також вважає недоведеним факт заподіяння позивачці моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Вортоломей М.Ф. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2013 року слідчий слідчого відділення Роменського МВ УМВС України в Сумській області повідомив ОСОБА_3 про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.358 КК України (а.с. 7, 8).

30 серпня 2013 року відносно ОСОБА_3 був складений обвинувальний акт (а.с. 9), який ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2013 року був повернутий прокурору Роменської міжрайонної прокуратури Сумської області для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків (а.с. 112).

В подальшому, затверджені прокурором Роменської міжрайонної прокуратури Сумської області обвинувальні акти від 30 вересня 2013 року та від 30 жовтня 2013 року знову повертались судом відповідно до його ухвал від 18 жовтня 2013 року та від 15 листопада 2013 року для усунення недоліків (а.с. 11-12, 14-15, 110, 111).

02 жовтня 2014 року прокурором Роменської міжрайонної прокуратури Сумської області відносно ОСОБА_3 був складений обвинувальний акт в новій редакції, який був погоджений Роменським міжрайонним прокурором (а.с. 28-31) і направлений до суду для розгляду.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_3 була визнана невинною у предявленому обвинуваченні щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.358 КК України і її було виправдано (а.с. 32-36).

Однак, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2015 року вказаний виправдувальний вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року відносно ОСОБА_3 був скасований у звязку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначений новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Під час нового судового розгляду вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 визнано невинуватою у предявленому обвинуваченні за ч.1 ст.190, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України та її було виправдано (а.с. 37-40).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2016 року виправдувальний вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_3 залишено без зміни (а.с. 41-48).

Відповідно до укладеної між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 угоди про надання правової допомоги від 11 вересня 2013 року останній зобовязався надавати позивачці правову допомогу в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР № 0001942 від 12 липня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.190, ч.4 ст.358 КК України (а.с. 49).

Згідно додатків за №№ 1 5 до вказаної угоди про надання правової допомоги від 11 вересня 2013 року сторони домовились про розмір гонорару адвоката, який склав 19500 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера про оплату ОСОБА_3 послуг адвоката та актом прийому-передачі наданих послуг до угоди про надання правової допомоги від 12 квітня 2016 року (а.с. 50-54, 55-59, 60).

Крім того, 03 січня 2017 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 була укладена угода про надання правової допомоги, відповідно до умов якої адвокат прийняв на себе зобовязання надати правову допомогу позивачці у даній цивільній справі за її позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, на виконання умов якої позивачкою було сплачено грошові кошти в сумі 5000 грн. (а.с. 61, 62, 64, 64-а).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями п.1 ст.1, п.1 ст.2, п.п.4, 5 ст.3, ст.ст.4, 11-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та виходив із того, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та суду позивач перебувала під слідством та судом, у звязку з чим зазнала душевних страждань, що виявились у порушенні її нормальних життєвих звязків в сімї та з оточуючими людьми, а також в інших негативних наслідках морального характеру, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя і вказує на те, що їй було завдано моральної шкоди, на відшкодування якої суд визначив суму у розмірі 50026 грн. 66 коп., виходячи з розміру не менше 1600 грн. за кожен місяць перебування ОСОБА_3 під слідством та судом з 28 серпня 2013 року по 05 квітня 2016 року.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 19500 грн., сплачених нею в рамках кримінального провадження за надання їй адвокатом юридичної допомоги.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Виходячи з вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено п.1 ст.2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Як зазначено в п.п.4, 5 ст.3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені ним у звязку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

З урахуванням вимог ч.1 ст.12 Закону, розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У положеннях ч.ч.2, 3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також в п.2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зазначено, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п.п.10, 17 вказаного вище Положення, відповідно до п.4 ст.3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, як розяснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У п.9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України йдеться про те, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Аналіз наведених норм права та розяснення щодо застосування цього законодавства дають підстави стверджувати, що відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час незаконного перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, при вирішенні вказаного питання суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з встановлених у справі обставини, вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування заподіяної їй шкоди (моральної, про що йдеться у ст.23 ЦК України, та тієї, яка складається із суми, сплаченої адвокату у звязку з наданням їй юридичної допомоги), так як внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду вона перебувала під слідством та судом, в результаті чого перенесла душевні страждання та змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також понесла витрати за користування послугами адвоката.

При цьому, визначаючи час перебування позивача під слідством та судом, суд першої інстанції правильно визначив період часу, за який вона була піддана кримінальному переслідуванню, а саме: з 28 серпня 2013 року, тобто з дня повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, до 05 квітня 2016 року, тобто, до дня набрання виправдувальним вироком суду законної сили, що становить 2 роки 7 місяців 8 днів (31 місяць 8 днів).

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано застосував як розрахункову величину розмір мінімальної заробітної плати у сумі 1600 грн. на підставі п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року за № 1774-VІІІ, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

У звязку із зазначеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність факту заподіяння позивачці моральної шкоди як такі, що суперечать вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам справи.

Що стосується стягнення судом 19500 грн. на користь позивачки, як сплачених нею адвокату за надану їй юридичну допомогу в рамках кримінального провадження стосовно обвинувачення її у вчиненні кримінального правопорушення, то, на думку колегії суддів, рішення суду з цього приводу є правильним, так як ґрунтується на відповідному законодавстві і підтверджено матеріалами справи щодо підстав і суми такого відшкодування (а.с. 49, 50-54, 55-59, 60).

В той же час, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державної казначейської служби України майнової та моральної шкоди, а також судових витрат підлягає зміні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Як передбачено п. 1, п.п.3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року за № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував та ухвалив рішення про стягнення з Державної казначейської служби України майнової та моральної шкоди, яка не є учасником спірних правовідносин, так як вказана шкода має бути відшкодована за рахунок коштів Державного бюджету України, в той час як на Державну казначейську службу України покладено лише обовязок виконання судових рішень даної категорії.

Також колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат на правову допомогу в даній цивільній справі.

Зокрема, при вирішенні питання про компенсацію позивачу витрат на правову допомогу, враховуючи, що вона сплатила адвокату 5000 грн. за надану їй правову допомогу під час розгляду даної цивільної справи (а.с. 61, 62, 64), потрібно керуватись ст. 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», де зазначено, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акта прийому-передачі наданих послуг до угоди про надання правової допомоги, позивачу ОСОБА_3 під час розгляду даної справи в суді першої інстанції адвокатом ОСОБА_4 надавалась наступна правова допомога: написання позовної заяви 3 години, а також участь адвоката в судових засіданнях суду першої інстанції у загальному обсязі протягом 3 годин 45 хв. (09 лютого 2017 року 1 година, 13 березня 2017 року 1,5 години, 07 квітня 2017 року 15 хвилин, 12 травня 2017 року 1 година) (а.с. 87-89, 103-105, 114-116, 122-123).

Таким чином, загальний розмір витрат на правову допомогу, надану позивачу адвокатом під час розгляду даної цивільної справи в суді першої інстанції, визначається наступним чином: (1600 грн. * 2,5%) * 3 години 45 хв. = 150 грн., які підлягають компенсації позивачу за рахунок державного бюджету.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду необхідно змінити, виклавши друге речення резолютивної частини в новій редакції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено лише в частині визначення способу та субєкта, яким має бути відшкодована майнова і моральна шкода на користь позивачки, тому відсутні підстави для повернення відповідачу судового збору, сплаченого ним за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року в даній справі в оскаржуваній частині щодо визначення способу та субєкта, яким має бути відшкодована майнова і моральна шкода на користь ОСОБА_3 та судових витрат змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 50026 грн. 66 коп. на відшкодування моральної шкоди та 19500 грн. на відшкодування сплачених сум у звязку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету судові витрати з оплати правової допомоги в даній цивільній справі в сумі 150 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -