Справа № 510/1243/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3, помер - ІНФОРМАЦІЯ_2; копія паспорту ОСОБА_4; копія довідки відділу реєстрації актів цивільного стану № 42/03-69 від 12.03.2004 р.. згідно якої ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_5; копія заповіту ОСОБА_5 від 21.01.1989 р., згідно якого все своє майно заповідав сину ОСОБА_3; довідка про інвалідність ОСОБА_3; копія технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, самочинно збудовані: веранда - літ. «а»; сарай - літ. «В», літ. кухня - літ. «Б», власник - ОСОБА_5; копія свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 від 27.04.1973 р.; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, прізвище дружини після укладення шлюбу - «ОСОБА_1»; копія домової книги, згідно якої ОСОБА_1 була зареєстрована разом із спадкодавцем ОСОБА_3; постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, який був батьком чоловіка позивачки ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Під час життя ОСОБА_5 залишив заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідав своєму сину ОСОБА_3, тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

У встановлений законодавством строк ОСОБА_3 у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не звертався, однак прийняв її, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Оформити спадщину чоловік позивачки не мав можливості, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, тобто документу, який свідчив про реєстрацію нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки спадковий житловий будинок не було зареєстровано у реєстрі, так як під час життя спадкодавця такого реєстру не існувало.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, на випадок своєї смерті заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є дружина ОСОБА_1, яка є позивачкою по справі та його син ОСОБА_2 - відповідач по справі.

У встановлений законодавством строк, позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняла її, оскільки на момент відкриття спадщини постійно мешкала разом із спадкодавцем, відмову від спадщини не заявляла. Оформити спадщину позивачка не має можливості з тих самих причин, що і її чоловік, а саме відсутності реєстрації житлового будинку в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка і вважає, що має всі законні підстави для визнання за неї права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги спадщину не прийняв, не заперечує проти її оформлення за позивачкою.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Так як спадщина на майно ОСОБА_5 відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р.

На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Чоловік позивачки ОСОБА_3 був спадкоємцем за заповітом, не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв її шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки після смерті ОСОБА_5 залишився проживати у спадковому житловому будинку, фактично вступив у його управління та володіння. Таким чином, ОСОБА_3 прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у зв'язку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність правовстановлюючого документу).

Спадщина на майно ОСОБА_3 відкрилась після 01.01.2004 р, тобто зазначені правовідносини регулюються ЦК України 2003 р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (користування житловим будинком), а також постійним проживанням на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем . Спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині, немає. Інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 спадщину не прийняв та не заперечує проти оформлення спадщини за позивачкою.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується домовою книгою, та не заявляла про відмову від неї, однак не може оформити її у зв'язку із обставинами, що не залежать від неї (відсутність оригіналу правовстановлюючого документу).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 553 ЦК України (1963), ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1258, 1268, 1270 ЦК України, --

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1, який складається в цілому з: будинку житлового літ. «А»; веранди літ. «а»; літньої кухні літ. «Б»; сараю літ. «В», огорожі № 1-4, споруди № 5, загальною площею 34,80 кв. м., житловою площею 18,90 кв. м., підсобною площею 15,90, в порядку спадкування після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін