АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/573/17 Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 22-ц/790/5332/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів дарування
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування, -

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 12 січня 2000 року між нею та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-27 та № 1-28 договори дарування права на земельні частки (пай), яке посвідчено сертифікатами серії ХР № 0197349 та серії ХР № 0197350. Посилаючись на те, що укладаючи договори дарування вона помилялася щодо правової природи правочину, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання, крім того, вказані договори було укладено внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_2, який не повідомив реальної цінності сертифікатів та можливості в подальшому оформити право власності на землю та отримувати орендну плату, ОСОБА_1 просив визнати договори дарування недійсними.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначала, що ОСОБА_2 використовуючи її необізнаність стосовно реальної вартості земельних сертифікатів та можливості використання їх за цільовим призначенням, з метою їх заволодіння здійснив обман шляхом обіцянки щодо надання довічного утримання після укладання договорів дарування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі сертифікатів на земельну частку (пай) серії ХР №0197349 та серії ХР №0197350, виданих Ізюмською райдержадміністрацією 14 лютого 1997 року, ОСОБА_1 належали права на дві земельні частки (пай), розташовані на території Куньєвської селищної ради Ізюмського району Харківської області.

12 січня 2000 року між сторонами по справі було укладено та посвідчено державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори два договори дарування за реєстр. № 1-27, № 1-28, за умовами яких ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар право на земельні частки (паї), розміром 7,94 умовних кадастрових гектарів кожна, розташованих у КСП «Жовтень» села Куньє Ізюмського району Харківської області (а.с. 7-10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані правочини укладено між сторонами з дотриманням вимог закону, а тому відсутні передбачені ст.ст. 56, 57 ЦК УРСР підстави для визнання їх недійсними.

Судова колегія погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст 153 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. (ст.244 ЦК УРСР)

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації (ст.57 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з розясненнями, які викладені в пунктах 19 та 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорювані договори дарування було укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, а також того, що іншою стороною правочину було навмисно введено її в оману щодо таких обставин, позивачем не надано і матеріали справи не містять.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 наявності на час укладення договорів дарування обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів. Пояснення свідків правильно не взято судом до уваги, оскільки вони повідомили обставини, які їм відомі зі слів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Оскільки закінчення строку позовної давності є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, відмовляючи у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 за недоведеністю, суд першої інстанції помилково зазначив також про пропуск позовної давності.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у звязку з чим рішення суду першої інстанції слід змінити, виключити з його мотивувальної частини посилання суду на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді Н.П. Пилипчук

ОСОБА_3