АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №753/8119/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Ткаченка ДмитраАнатолійовича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та стягнення суми заборгованості за договором позики,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7147/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2017 рокувідмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» (далі по тексту - ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського») до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та стягнення суми заборгованості за договором позики.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Ткаченко Д.А. в інтересах ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято як докази перерахування коштів позивачем відповідачу: реєстр власних платіжних доручень та надіслану вимогу про повернення грошових коштів. Вказує, що суд в порушення норми ч.1 ст. 225 ЦПК України не постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Звертає увагу, що суд також порушив вимоги ст. 157, 234, 277 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції, Голуб І.А. в інтересах ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» не підтримала апеляційну скаргу, зазначивши, що товариство не мало наміру оскаржувати рішення суду, та звернулась із заявою про відмову від апеляційної скарги. Посилалася на те, що апеляційна скарга від імені ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», була підписана та подана адвокатом Ткаченком Д.А. на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного з колишнім директором Товариства - ОСОБА_6, якому відповідно до Протоколу №1 засідання Наглядової ради від 12 липня 2016 року було заборонено видавати будь-які довіреності на представлення інтересів Товариства без письмового погодження з Головою Наглядової Ради - ОСОБА_8 Разом з тим, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявним в матеріалах справи, керівником товариства зазначено саме ОСОБА_6 Іншого Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суду не надано. Тому, у зв'язку з наявним спором щодо представництва інтересів товариства колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви Голуб І.А. про відмову від апеляційної скарги Ткаченка Д.А. в інтересах ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського».

Також, через канцелярію суду надійшло клопотання за підписом генерального директора ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи для можливості представника, який приймає участь в іншому судовому засіданні в Апеляційному суду Луганської області, прибути в судове засідання по даній справі. Проте, стороною в справі є юридична особа - ПрАТ«Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», до клопотання не надано доказів на підтвердження того, що товариство не може забезпечити явку в судове засідання іншого представника. Враховуючи викладене, колегія суддів визнала вказані причини неявки іншого представника ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» в судове засідання неповажними, клопотання відхилила.

ОСОБА_2 всудове засідання не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялась належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно витягу з ЄДРПОУ від 07 березня 2017 року ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» як юридична особа зареєстроване за адресою 24000, Вінницька область, м. Могилів-Подільський, проспект Незалежності, 128 - Н.

Згідно наданої копії паспорта ОСОБА_2 є громадянкою України і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13, 23).

У квітні 2016 року ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що 20 січня 2015 року між ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» та ОСОБА_2 було укладено усний договір позики. Відповідно до умов договору ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» є позикодавцем, а ОСОБА_2 - позичальником. За період з 26 січня 2015 року по 29 грудня 2015 року ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» перерахувало на рахунок позичальника ОСОБА_2 суму позики у розмірі 1 346 000, 11 грн., що підтверджується реєстром власних платіжних доручень за вказаний період, а позичальник прийняла ці грошові кошти. 17 березня 2016 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу від 15 березня 2016 року про повернення зазначених грошових коштів (суми позики) в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, із зазначенням реквізитів позикодавця, але грошові кошти в сумі 1 346 000, 11 грн. останньою повернуті не були.

У зв'язку з цим ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» просило визнати договір позики від 20 січня 2015 року між ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» та ОСОБА_2 дійсним та стягнути з відповідачки на користь ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» заборгованість у розмірі 1 346 000, 11 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» у звязку з недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тобто, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Заявляючи вимоги про визнання дійсним договору позики, ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» посилалося на положення ч. 2 ст. 218 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Вказана норма щодо можливості визнання договору дійсним стосується лиши тих договорів, для яких законом встановлена їх недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми.

ЦК України не передбачає наслідком недодержання письмової договору позики його недійсність.

На підтвердження укладення договору позики з відповідачкою ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» надало суду реєстр власних платіжних доручень з 26 січня 2015 року по 29 грудня 2015 року, копію вимоги про повернення позики від 15 березня 2016 року, адресованої ОСОБА_2

Разом з тим, вказані документи не є належним доказом укладення сторонами договору позики та отримання відповідачкою коштів за таким договором.

В реєстрі власних платіжних доручень з 26 січня 2015 року по 29 грудня 2015 року не зазначено жодних платіжних реквізитів, а також даних про отримувача грошових коштів (а.с. 14). В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою листа-вимоги від 15 березня 2016 року про повернення суми позики (а.с.15-16).

ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики з ОСОБА_2, його умов та отримання нею коштів за таким договором.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, та з урахуванням наданих доказів дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та стягнення суми заборгованості за договором позики.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним в матеріалах справи доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ткаченка Дмитра Анатолійовича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль