Справа №473/2893/17 17.10.2017 17.10.2017 17.10.2017
Провадження №22-ц/784/2142/17
Провадження № 22-ц/784/2142/17 Головуючий суду першої інстанції: Вуїв О.В.
Справа № 473/2893/17 Доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2017 року про забезпечення позову, постановлену за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

04 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 500 000 грн., інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 121 402 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення в сумі 33 205 грн., а всього 654 607 грн.

06 вересня 2017 року ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у справі.

06 вересня 2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, а саме: на магазин з підвалом, розташований по АДРЕСА_1, 49/100 часток нежитлової будівлі (магазину) по АДРЕСА_2, 151/400 часток домоволодіння по АДРЕСА_3 та інше належне відповідачу майно, що знаходиться за місцем його мешкання та зайняття підприємницькою діяльністю.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2017 року вказану заяву задоволено частково, заборонено відчуження 151/400 часток домоволодіння по АДРЕСА_4 та 49/100 часток нежитлової будівлі (магазину) по АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив вказану ухвалу суду скасувати, як таку, що не відповідає процесуальному закону.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив її з додержанням норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, міськрайонний суд виходив з того, що інше - може утруднити або, взагалі, зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Так, згідно із статтями 151, 152, 153 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти та заборона вчиняти певні дії.

Судом установлено та таке вбачається із матеріалів справи, що між сторонами дійсно виник спір щодо невиконання відповідачем боргових зобов'язань за договором позики, за умовами якого позика підлягала поверненню не пізніше 15 червня 2015 року.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на тривалість невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики та можливість відчуження ним зазначеного в заяві про забезпечення позову нерухомого майна.

Отже, на думку колегії суддів, з метою недопущення цього, суд не тільки міг, але й зобов'язаний був вжити заходи забезпечення позову. При цьому, вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відсутність заборони відчуження нерухомого майна дає власнику реальну можливість його відчужити, утруднивши чи, взагалі, зробити неможливим, у разі ухвалення на користь позивача, виконання рішення суду по даній справі.

За такого, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд обґрунтовано виходив з того, що невжиття заходів забезпечення вказаного позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна (151/400 частки вищезазначеного домоволодіння та 49/100 часток нежитлової будівлі), може утруднити виконання рішення за даним позовом, тому оскаржувана ухвала, як відповідаюча вимогам закону не підлягає скасуванню.

В оскаржуваній ухвалі не міститься заборони щодо обмеження користування вказаним майном, а інші обмеження щодо вказаного майна, як то заборона розпорядження ним - відповідають вимогам закону.

Що ж до інших доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, то вони є суб'єктивними і не можуть слугувати підставою для скасування оскарженої ухвали.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну виду забезпечення позову або скасувати заходи забезпечення позову в порядку передбаченому ст. 154 ЦПК України.

За такого, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П.Лисенко