Справа № 603/455/16-ц
Провадження №2/603/4/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання -

за участі представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому із врахуванням змінених позовних вимог просить визнати транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2; стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію за ? вартості транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 залишити у власності відповідача ОСОБА_2

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.11.1997 року, сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Завадівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №7. За час шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Під час спільного проживання, сторонами по справі придбано транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 При цьому, відповідач не допускає позивача ОСОБА_1 до користування спірним транспортним засобом та розпоряджається ним на власний розсуд для задоволення власних потреб, хоча автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. У звязку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просить визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію за ? вартості вказаного автомобіля.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що задовго до розірвання шлюбу з ОСОБА_1, починаючи з жовтня 2008 року, сторони не проживали спільно та не вели ні спільного господарства ні спільного бюджету, а також, не мали жодних взаємних прав та обовязків. Зокрема, з жовтня 2008 року, ОСОБА_2 вів спільний бюджет та спільне господарство з ОСОБА_6, тобто перебував у цивільному шлюбі з іншою жінкою. 31.05.2009 року, у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась спільна дочка Марія-Крістіна. Для зручності, ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_6 за спільно зароблені грошові кошти, 09.06.2009 року в автосалоні «Cars&Cars» в м.Мадрид Іспанія, придбали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, який оформлено на ОСОБА_2 та перебував у його власності. В серпні 2009 року, ОСОБА_2 вищевказаним автомобілем приїжджав на територію України, де автомобіль був поставлений на облік. Таким чином, ОСОБА_2 ОСОБА_7 жодного відношення до спірного автомобіля не має, оскільки він придбаний за власні кошти ОСОБА_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ОСОБА_9, у звязку з чим, просить визнати транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 його особистою приватною власністю.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 - ОСОБА_3 змінені позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що в 2014 році рішенням іноземного суду розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, проте зазначене рішення на території України не визнавалось. З рахуванням того, що спірний автомобіль є неподільною річчю, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за ? вартості зазначеного автомобіля.

Зустрічні позовні вимоги не визнав та подав письмове заперечення, зі змісту якого вбачається, що обставини зазначені у зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності. Закрема, зазначає, що ОСОБА_2 визнав батьківство на дочку ОСОБА_10 лише у липні 2014 року, що підтверджується матеріалами справи. Даний запис про батька у свідоцтві про народження ОСОБА_11 зроблений за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у 2014 році, саме у той період, коли відбувався судовий процес про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5. З наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_2 шляхом визнання батьківства над Марією-Крістіною мав на меті зменшити суму аліментів на сина ОСОБА_5. ОСОБА_12 того, ОСОБА_2 не надав жодного доказу на підтвердження факту окремого проживання сторін на час придбання спірного автомобіля.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, оскільки з жовтня 2008 року сторони спільно не проживали та не вели спільного господарства. З зазначеного часу ОСОБА_2 проживав та вів спільне господарство із ОСОБА_6 ОСОБА_12 того, в 2009 році, у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась спільна дитина. Посилаючись на те, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_6, вважає, що підстави для визнання транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні, а тому просить визнати зазначений автомобіль особистою приватною власністю ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_13, яка є матірю ОСОБА_6 суду пояснила, що її дочка ОСОБА_6 в кінці 2008 року повідомила їй про те, що проживає спільно із ОСОБА_2 Згодом, в 2009 році у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась дочка. ОСОБА_12 того, у у січні 2011 року, свідок ОСОБА_13 їздила до своєї дочки ОСОБА_6 в Іспанію та бачила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживають спільно. Також зазначила, що після народження дочки ОСОБА_11, літом 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6І придбали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI. Коли ОСОБА_11 було 4 місяці, ОСОБА_2 приїжджав зазначеним автомобілем на територію України.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що у 2000 році ОСОБА_2 поїхав в Іспанію на роботу. У травні 2009 року ОСОБА_2 приїжджав до свідка ОСОБА_14 на весілля його сина без дружини ОСОБА_1 Через деякий час, восени 2009 року, ОСОБА_2 спільно ОСОБА_6 приїхав на територію України на автомобілі Mercedes-Benz Vito 111CDI, який наскільки йому відомо, був придбаний за кошти ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що у 2008 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1Р перебували у шлюбі та проживали спільно. Згодом, під чс телефонної розмови ОСОБА_2 їй повідомив, що відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погіршились. Влітку 2009 року ОСОБА_2 їй повідомив, що проживає із іншою жінкою від якої чекає дитину. Також зазначила, що у 2009 році, ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_6 приїхав на територію України на автомобілі Mercedes-Benz Vito 111CDI, та наскільки їй відомо, із дружиною ОСОБА_1 сімейних стосунків ОСОБА_2 на той час не підтримував. Стосовно того за чиї кошти був придбаний спірний автомобіль, їй не відомо.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що починаючи з кінця 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали спільно, оскільки вона неодноразово телефонувала до ОСОБА_6 за допомогою відеозвязку «Skype». У 2009 році у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась спільна дочка. Також ОСОБА_17 у 2009 році їй повідомляла, що вони спільно із ОСОБА_2, придбали автомобіль марки Mercedes-Benz.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що у 2009 році ОСОБА_2 приїжджав на територію України без без дружини ОСОБА_1 Наскільки їй відомо, на той час ОСОБА_2 проживав спільно із ОСОБА_6, з якою у них згодом народилась дочка. Влітку 2009 року ОСОБА_2 приїхав у с.Маркова Монастириського району на автомобілі Mercedes-Benz, який наскільки йому відомо, ОСОБА_2 купив спільно із ОСОБА_6

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви ОСОБА_1, зустрічного позову ОСОБА_2, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

Судом встановлено, що 21.11.1997 року, сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Завадівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №7.

За час шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ИД №001365, видане Завадівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 07.07.1998 р.н.).

Як зазначає у позовній заяві позивач за первісним позовом ОСОБА_1, спірний автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 був придбаний сторонами по справі за час спільного проживання.

Представник відповідача ОСОБА_4, заперечуючи первісний позов, посилається на те, що автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, придбаний 09.06.2009 року за кошти, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, в автосалоні «Cars&Cars» в м.Мадрид Іспанія. Зокрема, зазначає, що з жовтня 2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживали спільно та не вели ні спільного господарства ні спільного бюджету, а також, не мали жодних взаємних прав та обовязків.

На підтвердження зазначеного доводу, представник відповідача ОСОБА_4 надав витяг Відділу реєстрації мешканців щодо реєстрації проживання, витяги з договору оренди від 01.07.2008 року та від 01.09.2013 року.

Так зі змісту витягу Відділу реєстрації мешканців щодо реєстрації проживання (перекладеного на українську мову) вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ОСОБА_19 Падке Пікер, номер 16-В, підїзд 4, квартира права з 10.10.2012 року, в Мадриді зареєстрований з 26.05.2010 року.

Згідно долученого до матеріалів справи (перекладеного на українську мову) витягу з договору оренди від 01.07.2008 року виданого у м.Мадрид, ОСОБА_6 орендує квартиру за адресою: ОСОБА_19 Падке Пікер 16-В, кв. 4А права сторона протягом одного року; згідно договору оренди від 01.09.2013 року виданого у м.Мадрид, ОСОБА_6 орендує квартиру за адресою: ОСОБА_19 Падке Пікер 16-В, кв. 4А права сторона з 01.09.2013 року до 01.09.2014 року.

Разом з тим, зазначена інформація жодним чином не доводить ту обставину, що ОСОБА_2 у період придбання спірного автомобіля, проживав з іншою жінкою, а саме ОСОБА_6 При цьому, як вбачається з довідки з місця проживання реєстру мешканців муніципалітету, м.Мадрид та довідки про реєстрацію Муніципального реєстру населення муніципалітету Латіна, округ Случе, розділ 132, реєстраційний запис: НОМЕР_2, ОСОБА_2 15.09.2011 року зареєстрований по: вул. Де Ампаро №13, PL2 PT IN3, за тією ж адресою, що і ОСОБА_1

Також, як вбачається зі змісту наявної у матеріалах справи копії рішення суду першої інстанції номер два у м.Махадаонда, по справі №340/19 від 02.12.2014 року, перекладеного з іспанської мови на українську, вищезазначеним іноземним судом винесено рішення про різірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в сумі 225 євро щомісячно.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_7 України, або за принципом взаємності.

При цьому, доказів того, що вказане рішення визнане і виконане на території України суду не надано.

Також суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_18 які в судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_2 у 2009 році приїжджав на територію України з ОСОБА_6 При цьому, жоден з допитанив свідків не повідомив суду про обставини проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на території Іспанії в період, коли було придбано спірний автомобіль. Також, свідок ОСОБА_13 зазначила, що навідувала свою дочку ОСОБА_6 у Іспанії лише у 2011 році, тобто після покупки спірного автомобіля.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_4 посилається також на те, що 31.05.2009 року, у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась спільна дочка Марія-Крістіна, на підтвердження чого надав суду довідку №9317_67/12 від 09.07.2014 року видану відділом реєстрації актів цивільного стану, Іспанія, про народження ОСОБА_6 ОСОБА_11, та 5 фотознімків з наявними на них написами чорнильною ручкою, зі змісту яких неможливо встановити точну дату фіксування обставин, відображених на зазначених фотознімках.

ОСОБА_12 того, суд критично оцінює відомості, зазначені у заявах ОСОБА_20 та ОСОБА_6 від 06.09.2016 року, оскільки суд позбавлений можливості перевірити достовірність відомостей зазначених у вказаних заявах, а також джерело обізнаності ОСОБА_20 та ОСОБА_6 про відомості зазначені у заявах.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63,ч.1 ст.65 СК України.

П.6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

У своєму правовому висновку, викладеному в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1568цс15, Верховний Суд України зазначив, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС України у Тернопільській області, автомобіль Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, кузов №WDF1983, станом на 04.01.2017 року зареєстровано за громадянином ОСОБА_21

Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи ксерокопією договору купівлі-продажу 7343/2016/000050 від 03.08.2016 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-7цс15 від 8 квітня 2015 року законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку має місце порушення права власності позивача ОСОБА_1, яке підлягає захисту.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно розяснень, що містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обовязку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як вбачається з висновку судової авто товарознавчої експертизи №972/17 від 16.05.2017 року, середня ринкова вартість транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito Combi 111 CDI 2004 року випуску становить 225000 грн.

Враховуючи наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими що підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що спірний автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя,а тому, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію за ? вартості транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 112500 грн.

Разом з тим, згідно із ст.ст.10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При ухваленні рішення в частині зустрічних позовних вимог, суд відхиляє посилання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 щодо посилання на правовий висновок ВСУ у справі №6-79цс13 від 02.10.2013 року про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що спірний автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску придбаний за особисті грошові кошти ОСОБА_2

Враховуючи наведене, та те, що в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі та він є спільною сумісною власністю подружжя, чого стороною відповідача за первісним позовом в судовому засіданні не спростовано, суд прийшов до висновку, що в задовленні зустрічного позову, ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи наведене, з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1, слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2..

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за ? вартості транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 112500 грн.

Транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1000 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання відмовити.

Скасувати захід забезпечення позову обраний ухвалою суду від 05.08.2016 року у виді накладення арешту на транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111 CDI 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_22