Номер провадження: 22-ц/785/7057/17
Номер справи місцевого суду: 521/75/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3 ОСОБА_4

За участю секретаря Бахірко А.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2017року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих зазначала, що знаходилась в трудових стосунках з відповідачем та працювала на посаді юрисконсульта з 04.04.2016 року відповідно до наказу № 18-к/тр від 01.04.2016 року по 07.09.2016 року.

08.09.2016 року була переведена на посаду заступника директора з основної діяльності відповідно до наказу № 52-к/тр від 08.09.2016 року.

З 24.09.2016 року по 29 жовтня 2016 року вона знаходилась на лікарняному та 31.10.2016 року була ознайомлена з наказом від 21.09.2016 року № 39/1 кт/р щоо попередження її про скорочення штату.

11.11.2016 року її було ознайомлено з Повідомленням про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату котре датовано 23.09.2016 року № 592/1 в котрому зазначалось, що звільнення у звязку зі скороченням планується 22.11.2016 року.

Посилаючись на порушення ст.49-2 КЗпП України та на те, що звільнення було проведено без дотримання норм чинного законодавства та виключно з особистих мотивів так як не було видано наказ щодо реорганізації,перепрофілювання або зміна умов праці на КП «Малиновський ринок» просила поновити на роботі на стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того позивачка зазначала, що була незаконно притягнута до дисциплінарної відповідальності наказом № 54-к/тр за порушення трудової дисципліни(невиконання службових обовязків)

Вважає вказаний наказ № 54-к/тр від 24.11.2016 року незаконним оскільки вона не вчинила жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконувала всі свої посадові обовязки, визначені посадовою інструкцією.При цьому зазначала, що вона мала право не надавати запити, що стосується неї особисто . Розслідування нещасного випадку що стався на підприємстві покладено на відповідальну комісію, висновок експерта не надається третій особі, а тому направлення запиту було недоречним. Проте, інспектор кадрів ОСОБА_6 ознайомила її з ОСОБА_4 про те, що вона нібито відмовилася виконувати свої прямі посадові обовязки.

Позивачка зазначає, що порушення нею обовязків працівника, визначені ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до неї стягнення застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в звязку з чим спірний наказ 54-к/тр від 24.11.2016 року підлягає скасуванню як незаконний.

Незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності, порушення її трудових прав та гарантій на працю призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та стали однією з причин її незаконного звільнення з боку адміністрації підприємства, де вона працювала. Незаконні дії відповідача призвели до необхідності прикладання нею додаткових зусиль по організації її життя, пошуку нової роботі, що спричинило моральну шкоду яку вона визначає з сумі 3000 грн.

Посилаючись на вищезазначене просить:

-скасувати наказ 54-к/тр від 24.11.2016 року про оголошення ОСОБА_5 догани;

-стягнути з Комунального підприємства «Малиновський ринок» на користь ОСОБА_5 -моральнк шкоду в розмірі 3000 грн.,

-скасувати накази від 21.09.2016 №39/1 кт/р, від 25.09.2016 №8 та поновити її на посаді заступника директора з основної діяльності КП «Малиновський ринок»

- стягнути з Комунального підприємства «Малиновський ринок» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року позов ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Суд скасував наказ в.о. директора КП «Малиновський ринок» ОСОБА_7 № 54-к/тр від 24.11.2016 року про оголошення ОСОБА_5 догани.

Стягнув з Комунального підприємства «Малиновський ринок» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Стягнув з Комунального підприємства «Малиновський ринок» на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в частині відмови в позовних вимогах з ухваленням нового, про задоволення вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема постилається на відсутність доказів змін в організації виробництва і праці, а саме факту скорочення чисельності штату за відсутності такого наказу та внесення змін до штатного розпису, переліку посад , які скорочуються та порушення строку ознайомлення з наказом № 69/1 кт/р від 21.09.2016 року Крім того посилається на відсутність погодження її звільнення з профспілковою організацією та ст.49-2 КЗпП України так як з переліком вакантних посад ознайомлено лише 11.11.2016 року.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відмовляючи в поновленні на роботі та стягненні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу районний суд виходив з того, що в КП «Малиновський ринок» відбулися зміни в організації виробництва і праці та позивачка добровільно в заяві від 31.10.2016 року просила звільнити її з займаної посади до закінчення 2-х місячного строку, а тому роботодавець вправі його задовольнити змінивши строки розірвання трудового договору.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено сторонами не оспорюється, що ОСОБА_5 прийнята в КП «Малиновський ринок» на посаду юрисконсульта 04.04.2016 року, відповідно до наказу №18-к/тр від 01.04.2016 року.

08.09.2016 року вона переведена на посаду заступника директора з основної діяльності відповідно до наказу № 52-к/тр від 08.09.2016 року та наказом від 25.11.2016 року звільнена відповідно до п.1. ст.40 КЗпП України з підстав відмови від переведення на іншу роботу від 11.11.2016 року( а.с.6)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992р.(з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди, розглядаючи трудові спори, зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази відмови працівника від переведення на іншу роботу , або що власник не мав можливості такого переведення, чи попереджувався працівник про наступне вивільнення за 2 місяці.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,чи організації.

Матеріалами справи встановлено сторонами не оспорюється, що відповідно до наказу від 21.09.2016 року № 69/1-к/тр з яким ОСОБА_5 , ознайомлена 31.10.2016 року наказано:

-попередити ОСОБА_5 про наступне звільнення з роботи 22 листопада 2016 року в звязку із скороченням посади;

-запропонувати ОСОБА_5 вакантні посади згідно з штатним розписом та ознайомити її з даним наказом під розпис( на виконання ст.ю49(2)КЗпП;

-ОСОБА_8 юристу до 22 листопада 2016 року підготувати проект наказу по особовому складу про звільнення ОСОБА_5 заступника директора з основної діяльності, згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з скороченням штату з виплатою вихідної допомоги( ст.44 КЗпП України) та відповідних пільг та компенсацій.( а.с.3)

Повідомлення відповідно до наказу від 21.09.2016 року № 69/1-к/тр про наступне звільнення у звязку зі скороченням чисельності працівників ОСОБА_5 отримала 11.11.2016 року ( а.с.5)

Наказом від 25.11.2016 року № 88 кт/р заступника директора з основної діяльності ОСОБА_5 було звільнено на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України з підстав відмови її від переведення на іншу роботу від 11.11.2016 року( а.с.6)

На вимогу апеляційного суду Одеської області для повного та обєктивного зясування обставин по справі відповідачем надано наказ № 87/1-к/тр від 25 листопада 2016 року про виведення з 26.11.2016 року з штатного розпису підприємства з адміністрації посаду-заступника директора з основної діяльності та внесення змін до штатного розпису з 26.11.2016 року

Відповідно до штатного розпису з 26 листопада 2016 року затверджено штат у кількості 43 штатних одиниць з котрого вбачається відсутність посади заступника директора з основної діяльності.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що наказ від 21.09.2016 року № 69/1-ктр про попередження ОСОБА_5 про її звільнення з роботи 22 листопада 2016 року у звязку з скороченням посади прийнятий за відсутності доказів змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників так як такі зміни відбулись з 26 листопада 2016 року.

Судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника так як роботодавець не може уникнути необхідності дотримання вимог законодавства, навіть за наявності письмової згоди ОСОБА_9 так як не передбачено подання працівником заяви про згоду на його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Така згода не має юридичних наслідків і не звільняє роботодавця від обовязку доведення необхідності змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату працівників, їх попередження про наступне звільнення за два місяці і від дотримання інших гарантій, які надаються працівникові трудовим законодавством. Така заява працівника про звільнення має юридичні наслідки лише у випадку його звільнення за власним бажанням та за угодою сторін.

За таких підстав, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем порушено порядок звільнення ОСОБА_5 з підстав п.1 ст.40 КЗпП України так як відмова ОСОБА_5 від переведення на іншу роботу, на яку посилається відповідач в наказі від 25.11.2016 року № 88-к/тр, не є правовою підставою для розірвання трудового договору за ініціативою відповідача, а відсутність доказів щодо необхідності змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату працівників, попередження позивачки про наступне звільнення за два місяці унеможливила її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України так як наказ про виведення з штатного розпису підприємства посади заступника директора з основної діяльності та внесення змін до штатного розпису відповідно до наказу від 25.11.2016 року № 87/1-к/тр відбулось вже після звільнення позивачки з займаної посади, а саме з 26.11.2016 року.

За таких підстав судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково вважав, що відповідач дотримався правил звільнення позивача з підстав ст.40 п.1 КЗпП України чим порушив вимоги ст.213-215 ЦПК України, неповно зясував обставини по справі, що мають значення для вирішення спору, висновок районного суду не відповідає обставинам по справі, а тому з підстав ст.309 ч.1 п. 1,3 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про поновлення ОСОБА_5 на роботі.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток ОСОБА_9 визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Звільнення позивачки відбулось 25 листопада 2016 року.

Відповідно до розрахунку середньомісячної заробітної плати середньодення ЗП становить 371,50 грн., а середньомісячна -7801,50 грн. котра підтверджена представником відповідача.( а.с.100)

Період вимушеного прогулу становить з 26.11.2016 рік по 17.10.2017 рік- 10 місяців та 16 днів , а тому (10х7801,50=817309 грн.; 16 днів х 371,50=5944 грн., а всього 87674 грн., котра підлягає стягненню за час вимушеного прогулу.

Посилання заявниці на відсутність погодження її звільнення з профспілковою організацією не приймається до уваги в звязку з відсутністю доказів, що вона є членом профсоюзної організації.

З врахуванням вищезазначеного та у відповідності до вимог ст.309 ч.1 п.1,3 ЦПК України судова колегія рішення суду, в частині відмови в позовних вимогах щодо поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - скасовує, з ухваленням нового про задоволення позову в цій частині, а в решті залишає без змін, за відсутності доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 218,309,315,317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року в частині відмови в позовних вимогах скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 на посаді заступника директора з основної діяльності КП «Малиновський ринок»

Стягнути з КП «Малиновський ринок» на користь ОСОБА_5 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 87 674 грн. без врахування сплати податків та обовязкових платежів.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І.Дрішлюк

ОСОБА_4