АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4484/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Заришняк Г.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року в справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року НАВС звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 23 475 грн. 68 коп. витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 вересня 2009 року відповідача зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ. У період з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

14 червня 2013 року відповідачу видано диплом бакалавра та направлено для проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. Після закінчення навчання відповідно до умов договору відповідач був зобов'язаний пропрацювати за місцем направлення не менше трьох років, проте вказану умову договору не виконав, був звільнений на підставі наказу від 22 серпня 2013 року за власним бажанням. Таким чином, у зв'язку з невиконанням умов договору у позивача на підставі договору виникло право на стягнення з відповідача витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ 23 475 грн. 68 коп. витрат та 1378 грн. судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року відмовлено в перегляді заочного рішення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення.

Так суд не врахував вимоги Постанови КМ № 992 від 22.08.1996 року, відповідно до якої, до стажу, повинна бути зарахована його робота в органах прокуратури, та враховано, що він навчався в магістратурі також за направленням з прокуратури, а тому відповідно відпрацював в правоохоронних органах та не повинен проводити відшкодування витрат.

При розрахунку витрат, суд також не врахував всі положення, які стосуються розміру витрат на майно. Оскільки він не служив в збройних силах, то за період, який припадав би на роки його служби, витрати на майно повинні проводитись за рахунок держави.

Крім того при визначенні витрат на комунальні послуги, розрахунок також зроблено не вірно.

В судовому засіданні відповідач доводи скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.07.2009 р. № 568 відповідач ОСОБА_1 був зарахований курсантом на перший курс денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» з 1 вересня 2009 р. (а.с. 14).

29.09.2009р. між Київським національним університетом внутрішніх справ ;Виконавцем), Головним управлінням МВС України в м. Києві (Замовником) та ОСОБА_1 (Особою) укладено тристоронній Договір про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ № 09-785, предметом (кого є підготовка Виконавцем для Замовника за державним замовленням фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 11-13).

Відповідно до п. 2.3.5. договору ОСОБА_1 зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений Замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Позивач виконав умови договору, забезпечивши теоретичну та практичну підготовку відповідача згідно з навчальними планами та програмами і вимогами І освітньо-кваліфікаційних рівнів, що доводиться наказом № 601 від 14.06.2013 р. «Про випуск курсантів навчально-наукового інституту підготовки кадрів кримінальної міліції у 2013 році», відповідно до якого відповідачу присвоєна кваліфікація бакалавра за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом бакалавра (а.с. 15).

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві № 624 о/с від 22.08.2013 р. лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Дарницького районного управління, звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі п.п. "ж" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 16).

У зв'язку з настанням вказаної обставини, відповідно до п. 2.3.6. Договору відповідач зобов'язався відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 № 2984-ІІІ який діяв на момент навчання та випуску відповідача, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

За п. 2.1.3. Договору, виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. З Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з ОВС за власним бажанням без поважних причин.

Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку.

Аналогічні положення щодо укладення договору та обов'язку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007№ 150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України" (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 за № 547/13814).

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок відшкодування) затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 №313. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування, здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених договором та вимогами Закону, а також виходив з того, що відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки суд не повно з'ясував обставини справи, які мали правове значення для її вирішення, та не застосував всі норми права, які підлягали до застосування.

Так, суд не надав жодної оцінки запереченням відповідача, з приводу того, що він звільнився з органів внутрішніх справ через те, що відповідно до направлення генеральної Прокуратури України, відповідача 26 липня 2013 року було зараховано до вищого навчального закладу 4 рівня акредитації на перший курс дворічної магістерської програми денної форми навчання.

Тобто відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням, але з поважних причин , у зв'язку з метою реалізації свого Конституційного права на продовження навчання в магістратурі.

Закінчив навчальний заклад відповідач 23 липня 2015 року.

З 11.12.2014 року до 27 березня 2015 року ОСОБА_1 був зарахований на посаду прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва на умовах строкового трудового договору з 11 грудня 2014 року до 27 березня 2015 року.

Відповідач працює в органах прокуратури по теперішній час.

Вказані обставини не заперечувались представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду.

Постановою кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка , яких здійснюється за державним замовленням»п.11 передбачено, що у разі прийняття молодого фахівця на службу за контрактом на посади рядового і начальницького складу у правоохоронні органи термін проходження ними служби зараховувати у передбачений угодою термін роботи за призначенням.

Вказана постанова в такій редакції діяла в той період, в який за умовами договору відповідач зобов'язаний був відпрацьовувати за місцем направлення.

Таким чином, висновок суду про не виконання відповідачем свого обов'язку, передбаченого договором та наявність підстав для відшкодування витрат на навчання спростовується наданими відповідачем доказами.

Суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки причинам звільнення відповідача з органів внутрішніх справ, та працевлаштуванню останнього після закінчення навчання в правоохоронні органи.

Також суд не застосував всі норми права, які підлягали до застосування.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку витрат , не перевірив доводи відповідача, щодо безпідставного стягнення з останнього витрат на комунальні послуги, та не перевірив доводи відповідача, щодо невідповідності періоду зазначеного в розрахунку, фактичній кількості днів, які відповідач перебував в аудиторіях,та відповідно отримував комунальні послуги.

Позивач в порушення п. 2.1.6 договору не інформував позивача про розмір фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням. На вимогу апеляційного суду позивач на спростування доводів відповідача не надав журнали та розклади навчання відповідача, пославшись на закінчення терміну їх зберігання. При цьому представник позивача ні в судовому засіданні ні в письмовій відповіді не зазначив, відповідно до положень, якого нормативного акту такі документи не збереглися. Тобто позивач не спростував доводи апеляційної скарги, щодо проведення позивачем не вірного розрахунку витрат на оплату комунальних послуг.

В наданому суду розрахунку витрат на речове майно позивач не врахував п. 5 порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС , відповідно до якого витрати відшкодовуються з урахуванням різниці суми витрат з утримання осіб у навчальному закладі та утримання військовослужбовців строкової служби.

Так, як відповідач вступив у НАВС не проходив строкову військову службу, дана норма розповсюджується і на нього.

Заперечення представника позивача про те, що форма видавалась відповідачу не на один рік, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що відповідач в разі вступу до Збройних Сил вказану форму в перший рік служби отримав би безкоштовно, і це повинно бути враховано в розрахунку.

Тобто, суд прийняв від позивача неналежний розрахунок витрат, не надав йому належної правової оцінки, та ухвалив рішення про задоволення позову, який з урахуванням вищенаведеного, позивачем був не доведений та заявлений безпідставно.

Суд також при розгляді справи, порушив норми ст. 224 ЦПК України, провівши заочний розгляд справи в перше судове засідання, не повідомивши відповідача жодним чином про дату вказаного судового засідання, чим позбавив відповідача права взяти участь в судовому розгляді та надати суду докази на підтвердження своїх заперечень.

Розглядаючи заяву про скасування заочного рішення, суд також в порушення вимог ст. 232 ЦПК України відмовив в її задоволенні.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення суду як таке, що ухвалено за неповно встановлених обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Желепа О.В.

Судді: Заришняк Г.М.

Рубан С.М.