Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - ОСОБА_5, про припинення договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - ОСОБА_5, про припинення договору поруки, в якому просила визнати договір поруки, укладений 22 червня 2006 року між нею та ПАТ «Омега Банк» таким, що припинив свою дію.

В обґрунтування своїх вимог, позивачка посилається на те, що 22 червня 2006 року між третьою особою ОСОБА_5 та ПАТ «Омега Банк» укладено договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 170 доларів США зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном погашення 21 червня 2009 року.

У порядку забезпечення виконання вказаного зобов'язання, 22 червня 2006 року між нею та ПАТ «Омега Банк» укладено договір поруки, за умовами якого, вона як поручитель відповідає за кредитним договором в частині виконання зобов'язань, передбачених п. 1 договору поруки у тому ж обсязі, що і позичальник.

На підставі договорів факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором від 22 червня 2006 року позичальником за яким є ОСОБА_5

Далі позивачка вказує, що на даний час є всі підстави вважати, що договір поруки припинив свою дію, так як кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, тому просила визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 березня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 22 червня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступник якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом 45 170 доларів США зі сплатою 15% річних строком до 21 червня 2009 року.

У забезпечення цього договору того ж дня між банком та позивачем було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_4 зобов'язалася перед банком відповідати за виконання кредитного договору у тому ж обсязі, що і позичальник.

09 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договорів кредиту та поруки, за якими збільшено строк дії договору до 21 червня 2010 року.

28 листопада 2012 року між банком та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким до товариства перейшло право вимоги за кредитним договором від 22 червня 2006 року.

Того ж дня між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також було укладено договір про перехід права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 316 445 грн 14 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2012 року, яке набрало чинності, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2006 року у розмірі 316 445,14 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з огляду на визначений ст. 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст ст. ст. 553, 559 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що є чинне судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, де судом з'ясовано дійсність та строк дії договору поруки, а оспорювати ці обставини у іншій справі законом не передбачено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова