Справа № 465/2694/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2522/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Франківського ВДВС м. Львова - Борського Р.М. щодо звернення з вимогою про повернення речей, вилучених в боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та переданих на зберігання ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

30 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся із скаргою на дії державного виконавця мотивуючи свої вимоги тим, що 18 січня 2017 року він отримав вимогу державного виконавця Франківського ВДВС м. Львова - Борського Р.М. щодо повернення речей ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, у відповідності до ухвали ВССУ від 23 листопада 2016 року по справі №6-1760 св 16.

Зазначену вимогу скаржник вважав безпідставною, оскільки 24 грудня 2015 року державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львова - Романюком Т.І. були вчинені дії в межах Закону України «Про виконавче провадження» щодо виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а також було проведено опис та арешт майна лише ОСОБА_2

Жодних речей ОСОБА_6 не описувалось та не передавалося йому на відповідальне зберігання.

Крім того, йому не компенсовані витрати за відповідальне зберігання майна в сумі 22000 гривень.

Вилучені речі знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, а виконавчі дії мають проводитися за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8

Вимогу про необхідність повернення речей він отримав 18 січня 2017 року, тому фактично не зміг підготовити їх доставку та зберігання до 20 січня 2017 року.

З урахуванням зазначених обставин на підставі ст.383-385 ЦПК України ОСОБА_4 просив:

визнати дії державного виконавця Франківського ВДВС м. Львова - Романюка Т.І. щодо повернення речей, вилучених у боржника ОСОБА_2 та переданих йому на зберігання незаконними;

заборонити державному виконавцю Франківського ВДВС м. Львова - Романюку Т.І. вчиняти дії щодо повернення речей, вилучених у боржника ОСОБА_2 (а.с.1-2).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно акту від 24 грудня 2015 року державним виконавцем було проведено опис та арешт майна ОСОБА_2 і жодних речей ОСОБА_6 не було вилучено. Впродовж року ОСОБА_6 не заявляла жодних прав на вилучені речі.

Державний виконавець Борський Р.М. пояснив, що фактично неможливо встановити, які саме вилучені речі належать ОСОБА_6 а які - ОСОБА_2, однак суд необґрунтовано прийшов до висновку, що вилучені речі належать ОСОБА_6 та підлягають поверненню.

Вилучені речі боржників зберігаються за адресою: АДРЕСА_2, а не за адресою: АДРЕСА_1, тому суд дійшов необґрунтованого висновку, що повернення речей також має проводитися за останньою адресою.

Повернення речей за його власні кошти порушує його майнові права зберігача та суперечить вимогам законодавства.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу по суті його вимог.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її позовних вимог до Франківського ВДВС Львівського МУЮ і Приватного підприємства „Нива - В.Ш." про визнання дій неправомірними, визнання недійсними прилюдних торгів, акта та протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_9

Цим же рішенням задоволено зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 і ОСОБА_6 та визнано ОСОБА_2 і ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 і виселено їх зі згаданої квартири (а.с. 147-150).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року вище згадане рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення - про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року залишено без змін.

09 липня 2015 року Франківським районним судом м. Львова на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року було видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

24 грудня 2015 року в ході спроби виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 (яке не відбулося) державним виконавцем було описано і накладено арешт на майно ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яке знаходилось у даній квартирі, з передачею цього майна на зберігання ОСОБА_4 - представнику стягувачки ОСОБА_8

22 березня 2016 року та 06 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася у Франківський відділ державної виконавчої служби м. Львова із заявами про видачу всіх вилучених речей.

30 червня 2016 року Франківським районним судом м. Львова була винесена ухвала щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ щодо неповернення боржнику ОСОБА_2 вилученого майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про виселення скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи, що було скасовано судове рішення в частині виселення ОСОБА_6, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №48481891 щодо виселення ОСОБА_6, державний виконавець Франківського ВДВС м.Львова - Борський Р.М., з метою закінчення виконавчого провадження №48481891, правомірно звернувся до ОСОБА_4 з вимогою від 16.01.2017р. про повернення речей ОСОБА_6

Беручи до уваги те, що 24 грудня 2015р. проводились виконавчі дії, щодо виселення ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що речі, вилучені під час проведення виконавчих дій, підлягають поверненню ОСОБА_6 на підставі ухвали ВССУ від 23 листопад 2016р. по справі №6-1760св16.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про виселення, та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 09 липня 2014р. за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торів №1130 від 09.07.2014р.

Відповідно до довідки (форми №2) №532 від 13.08.2014р., виданою ЛКП «Затишне» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих немає.

Проте, враховуючи, що вилучення речей відбувалося за адресою: АДРЕСА_1, за якою і досі фактично проживає ОСОБА_6, суд дійшов вірного висновку, що виконавчі дії щодо повернення речей правомірно мають проводитися саме за цією адресою.

Доводи апеляційної скарги про необхідність відшкодування йому витрат в сумі 22500 гривень за зберігання описаного майна за адресою: АДРЕСА_2, не знайшли свого підтвердження, оскільки не доведено що майно колишніх боржників зберігається за указаною адресою.

В акті опису й арешту майна від 24 грудня 2015 року відсутні дані про те, що описане майно ОСОБА_2 та ОСОБА_6 передається на відповідальне зберігання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний та процесуальний закон, дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено обґрунтовану ухвалу, тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.