Справа № 450/2035/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/2488/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного комунального підприємства «Центральна аптека № 54», ОСОБА_5, про стягнення надбавки, визнання дій протиправними,-

в с т а н о в и л а:

15 серпня 2016 року позивач звернулася з позовом про визнання протиправними дій завідувача ДКП «Центральна районна аптека № 54», стягнення надбавки за вислугу років. У позовній заяві, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просить визнати протиправними дії завідувача Державного комунального підприємства «Центральна районна аптека № 54» ОСОБА_5 щодо ненарахування і невиплати їй (позивачеві) надбавки за вислугу років, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року №1418; стягнути з Державного комунального підприємства «Центральна районна аптека №54» на її користь зазначену надбавку за вислугу років за період з 1 червня по 31 грудня 2016 року в сумі 2 898 грн. В обґрунутвання своїх вимог посилається на те, що вона працює на посаді провізора - аналітика у Державному комунальному підприємстві «Центральна районна аптека № 54» з 1984 року, її трудовий стаж роботи на цій посаді становить 32 роки. Відповідно п. п. 2, 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоровя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1418 від 29 грудня 2009 року (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 23 від 18 січня 2012 року) їй повинна виплачуватися надбавка за вислугу років в розмірі 30 %. Всупереч цьому відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено їй надбавку за вислугу років за період з 1 червня по 31 грудня 2016 року в сумі 2 898 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 лютого 2017 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державного комунального підприємства «Центральна районна аптека №54» на користь ОСОБА_2 надбавку за вислугу років, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року №1418, за період з 01.06.2016 р. по 30.11.2016 р. в сумі 2332,89 грн. Відмовлено у визнанні протиправними дії завідувача Державного комунального підприємства «Центральна районна аптека №54» ОСОБА_5 Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржила позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неврахування судом обставин, які мають значення для вирішення спору. Зазначає, що висновки суду не відповідають правовим позиціям Верховного Суду України щодо застосування норм матеріального права. Вказує, що завідувач аптекою постійно порушує трудові права працівників, у звязку з чим позивач вимушена неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав. Вказує, що стягнення судом надбавки з урахуванням податків і обовязкових платежів призвело до необґрунтованого зменшення суми коштів, які підлягають стягненню в її користь. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обємі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскільки повністю з висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем і працює на посаді провізора-аналітика з 1984 року. З 1 червня по 31 грудня 2016 року вона не отримувала надбавку за вислугу років, передбачену Порядком виплати надбавок за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних і комунальни закладів охорони здоровя, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року №1418. Дані обставини сторонами не заперечуються. Вислуга років позивача у фармацевтичній сфері становить більше 20 років.

Згідно п. 1, п. 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоровя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418, дія цього Порядку поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених у пункті 3 Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоровя, крім посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби України. Щомісячна надбавка до посадового окладу за стаж роботи понад 20 років встановлюється в розмірі 30%. До числа осіб, яким виплачується надбавка за вислугу років, віднесено провізорів усіх спеціальностей.

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що його дія поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених в п.3 цього Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування. Суд прийшов до вірного висновку, що зазначені положення поширюються на ОСОБА_2, яка перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відтак, позивач має право на нарахування і виплату надбавки за вислугу років в Державному комунальному підприємстві «Центральна аптека № 54».

На підсаві аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачеві належить виплатити надбавку за вислугу років з наведених вище підстав. З такими висновками суду належить погодитися, оскількив цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині розрахунку величини надбавки, яка підлягає стягненню в користь позивача, де суд врахував 18% податку та 1,5% військового збору.

В цій частині колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.6 Конституції України, п.п.14.1.180 п.14.1 ст. 14, п.15 ст.15 ПК України, суд не є податковим агентом щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 13 « Про практику застосуванн судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податків і обовязкових платежів.

Відтак, сума, яка підлягає стягненню, становить 2 898 грн. (1380х30%х7 , де 1380 - посадовий оклад провізора-аналітика).

Колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій завідувача Державного комунального підприємства «Центральна районна аптека №54» ОСОБА_5, оскільки такі мотиви відповідають обставинам справи і встановленим правовідносинам.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 303, п.1, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 лютого 2017 року в частині задоволених позовних вимог змінити. Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Державного комунального підприємства «Центральна районна аптека № 54» на користь ОСОБА_2 надбавку за вислугу років, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418, за період з 1 червня по 31 грудня 2016 року в сумі 2 898 (дві тисячі вісімсот девяносто вісім) грн. Зазначена сума визначена без врахування податків та обовязкових платежів».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді