АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Київської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Київпастранс», департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради, обслуговуючий кооператив автостоянка «Дружба», про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та державних актів на право постійного користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року,-

встановила:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року відмовлено у задоволенні названої заяви.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та необґрунтованості поданої заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулись з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради № 944/7180 від 15.12.2011 року «Про надання та передачу комунальному підприємству «Київпастранс» замельних ділянок для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд масло-господарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на АДРЕСА_1»; визнання недійсними державних актів на землю.

У поданій заяві представник позивачів просить забезпечити позов шляхом заборони Київській міській раді, в тому числі її підрозділам, департаментам та комунальним підприємствам, вчиняти дії із демонтажу огорожі та іншого майна на території Обслуговуючого кооперативу автостоянки «Дружба» і займати територію автостоянки в межах виконання рішення Київської міської ради №944/7180 від 15.12.2011 року, яке оскаржується.

Крім того, просить зупинити дію рішення Київської міської ради №944/7180 від 15.12.2011 року «Про надання та передачу комунальному підприємству «Київпастранс» земельних ділянок для реконструкції лінійно - диспетчерської станції, перенесення споруд масло - господарства з прибудовою торговельно - складських приміщень та будівництвом паркінгу на АДРЕСА_1» на час розгляду даної справи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції врахував вищенаведені вимоги і відповідні роз'яснення, та дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову є безпідставною та необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зупинення рішення органів місцевого самоврядування, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки суду про безпідставність застосування такого виду забезпечення позову, відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність запобіжного заходу, зазначеного у заяві про забезпечення позову, вже призвело до дестабілізації функціонування автостоянки, протиправні дії відповідача завдають незручностей користувачам автостоянки та можуть призвести до збитків, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи не підтверджені належними засобами доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 12 липня 2017 року постановлена з додержанням вимог закону, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук