АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Панченка М.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року,

встановила:

27.01.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 04 серпня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 З 01 жовтня 2016 року вони проживають окремо, припинили ведення спільного господарства.

В період шлюбу ними було набуто майно: кошти у сумі 20 000 доларів США, які були розміщені на депозитному рахунку, відкритому на ім'я відповідача; відсотки за цим депозитом в сумі 1091доларів США; матеріальні цінності на загальну суму 229 555,62 грн., які залишились в квартирі відповідача.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 69, 70 СК України, просив захистити його право на отримання від ОСОБА_2 1/2 суми спільного депозиту з процентами 10 545,50 доларів США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ на 01.10.2016 р. становить 273 528,05 грн., та компенсацію Ѕ вартості спільного майна - 114 777, 81 грн.

З огляду на викладене, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 388 305, 06 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на неповне дослідження обставин справи та ухилення від вирішення питання щодо поділу спільної сумісної власності подружжя.

Свої доводи мотивує тим, що він просив реалізувати його право на поділ спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу, шляхом виплати йому грошової компенсації вартості його частки. Вартість спірного майна визначена за цінами на момент його придбання. При цьому реальна вартість спільного майна з урахуванням інфляційних процесів є значно вищою. Він не має доступу до спірного майна, яке залишилось у квартирі відповідача.

Зазначив, що при ухваленні судового рішення судом не враховано той факт, що 16 вересня 2017 року він подарував відповідачу 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, а фактично вся квартира перейшла у власність відповідача. До 15 травня 2016 року кошти у сумі 20 000 доларів США знаходились на його депозитному рахунку в Ощадбанку м. Києва. За наполяганням відповідача він закрив депозитний рахунок та передав вказану суму відповідачу. 21 травня 2016 року відповідач відкрила депозитний рахунок на своє ім'я. Наприкінці листопада 2016 року відповідач закрила вказаний рахунок та зняла всі кошти разом з відсотками. 06 грудня 2016 року відповідач подала до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На даний час він позбавлений всього спільного сумісного майна та сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу).

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивача зазначила, що після закінчення дії депозитного вкладу, який був відкритий на ім'я позивача, останній забрав кошти в сумі 20 000 доларів США та вони разом у відділенні Ощадбанку оформили депозитний вклад на її ім'я. З вказаних коштів 10 000 доларів США - сума, яку дали її батьки, а інша половина - сума, яка є спільним майном. У листопаді 2016 року закінчився термін дії депозитного договору. Сума в розмірі 20 000 доларів США була переоформлена на рахунок її матері. За усною домовленістю з позивачем 28.02.2016 року позивач на відділенні Ощадбанку №10026/0081, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 отримав 9200 доларів США та відкрив на вказану суму рахунок на своє ім'я. Нотаріальну завірену заяву, а також розписку позивач їй не надав, хоча вона неодноразово до нього зверталася з цим питанням.

Також зазначила, що за її відсутності позивач приходив і забирав речі з квартири без її відома. При цьому він забрав деякі речі, які просить поділити в поданій ним позовній заяві. Вказані дії позивача призвели до того, що вона замінила замок на вхідних дверях квартири.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року (а.с.4, 124-126).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуто квартиру за АДРЕСА_1

16 вересня 2016 року між сторонами укладено договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 належну йому 1/2 частину вказаної квартири (а.с.121-121).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення компенсації вартості частки майна, яке залишилось у квартирі за АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Як вбачається з переліку майна, що є предметом поділу, частина майна, зокрема: плитка+ клей, сантехніка, бойлер, редуктор, сушарка для рук, ванна, ніжки для ванної, сифон, плитка, умивальник, душова кабіна, люк, інсталяція в туалет, кондиціонери, раковина, змішувач, сифон, сантехніка, світильник, сушарка, панель у ванну, вікна, стрічка внутрішня, термостат для ванної, душовий набір, натяжна стеля, духова шафа, індукційна поверхня, тепла підлога, вхідні двері, сантехніка, плитка, кабель, сітка, мийка, шпалери, упаковка, профіль, розетка + профіль, LG-покриття, плитка є невід'ємною частиною квартири, якою позивач розпорядився на власний розсуд, а тому не може бути предметом поділу.

Також не може бути предметом поділу вартість матеріалів та послуг, зокрема: доставка плитки, монтаж душової кабіни, ротбант + ніж, ротбант, кухня (матеріали), будівельні матеріали, клей для плитки, доставка, які були використані сторонами в процесі проведення ремонтних робіт в квартирі та 1/2 частину якої позивач подарував відповідачу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку саме позивач повинен був довести наявність майна, що є предметом поділу, його дійсну вартість на момент розгляду справи та визначити його індивідуальні ознаки.

З огляду на те, що позивачем не доведено наявність іншого рухомого майна, що є предметом поділу, а саме: дивану, монітору, фотоапарату, холодильника, пральної машини, матрацу надувного, зволожувача, ваг, матрацу, драбини, світильників, чайника, мишки, праски, мультиварки, ноутбуку, підставки під ноутбук, посудомийної машини, телескопів для духової шафи, столу кухонного, меблів кухонних, меблів, ніжки меблевої, стільниці, півкругу, меблів, меблів, меблів, телескоп. системи, набору посуду тощо, а відповідач висловила заперечувала проти вказаної обставини, колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову у вказаній частині.

Крім цього, колегія суддів виходить і з тієї обставини, що позивачем не визначено в позовній заяві індивідуальні ознаки майна, необхідні для його ідентифікації.

Наданий позивачем додаток до позовної заяви, в якому визначено інший обсяг майна та його вартість, який не був предметом розгляду суду першої інстанції, не може бути прийнятий до розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія судді не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення грошової компенсації вартості 1/2 депозитного вкладу з відсотками.

Вказаного висновку суд першої інстанції дійшов з огляду на відсутність доказів, що всі кошти, які були зняті з депозитного рахунку в листопаді 2016 року, не були використані на потреби сім'ї.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заяву про розірвання шлюбу ОСОБА_2 датована 06 грудня 2016 року, а зі змісту останньої вбачається, що на початку 2016 року їх спільне з позивачем сумісне життя стало неможливим, вони проживають окремо (а.с.164-165).

З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції, що грошові кошти, зняті позивачем з депозитного рахунку в листопаді 2016 року, були використані на потреби сім'ї, є необґрунтованими.

Відповідно до наданої суду виписки з рахунку, відкритого у відділенні Ощадбанку на ім'я відповідача, у травні 2016 року на вказаний рахунок було зараховано грошові кошти в сумі 20 001 доларів США, на які нараховані 1091 доларів США відсотків.

Позивач не заперечувала в тій частині, що частина вказаних коштів є спільною сумісною власністю подружжя.

Судом встановлено, що в період припинення шлюбних стосунків та окремого проживання сторін, з 23.11.2016 р. по 26.11.2016 р. відповідачу було видано грошові кошти з рахунку на загальну суму 20 024 доларів США ( 9500 дол. США + 9500 дол. США + 1 024 дол. США), а 18.03.2017 р. - 1000 доларів США.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що частина внесених на депозитний рахунок коштів не є спільним майном подружжя, а також на підтвердження тієї обставини, що позивачу було повернуто частину грошових коштів в сумі 9200 доларів США.

Надана відповідачем суду апеляційної інстанції переписка у вайбері о 10:55 " за исключением, что сума 9200" таким доказом не є. Позивач факт отримання вказаних грошових коштів заперечував.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка відповідачем спростована не була, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині поділу вказаних грошових коштів за відсутності доказів їх використання відповідачем в інтересах сім'ї.

За таких підстав рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

З урахуванням того, що позивач просив стягнути 1/2 частину грошових коштів в розмірі 10545,50 доларів США за курсом НБУ станом на 01.10.2016 р. ( 25,9119 грн. за 1 долар США), що становить 273 253,94 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 5 738 грн. 31 коп.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про поділ грошових коштів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 273 253,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5738 грн. 31 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

Справа №761/3086/17

Апеляційне провадження № 22-ц/10232/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.