Справа 206/5767/16-ц
Провадження 2/206/170/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 міської ради, треті особи: Самарська районна у м.Дніпрі рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом.

У позовній заяві посилається на те, що домоволодіння № 12 по вул. Роз'їзній за час свого існування до 1999 року мало декілька власників: ОСОБА_4, якій належала 1/2 частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.1954 року і ОСОБА_5 (батькові відповідачки) на підставі договору дарування від 27.06.1955 року і в цілому складалось на той момент з житлового будинку літ.А-1, сіни а-1, сараю літ.Б-1 та уборної № 1. Як зазначено в рішенні Самарського райнарсуду м Дніпропетровська від 20.10.1988р. ОСОБА_5 побудував будинок літ.Б-1 у шлюбі з ОСОБА_6. Цим рішенням суд не змінив частки ОСОБА_7 та разом з цим після смерті ОСОБА_5 визнав право власності в порядку спадкування за ОСОБА_6 на 55/100 частин домоволодінь по вул. Роз'їзній в м. Дніпропетровську; ОСОБА_2 (в дівоцтві ОСОБА_6) ОСОБА_8 на 45/100 частин домоволодіння 12 по вул. Роз'їзній в м. Дніпропетровську, її доля не зареєстрована в КП «ДМБТІ». ОСОБА_4 померла 21.07.1976р. і спадкоємців після неї не залишилось, як свідчать відомості з нотаріальних органів. ОСОБА_5 помер 22.01.1985 року. Спадщина була оформлена спадкоємцями - дружиною ОСОБА_6 55/100 частин та ОСОБА_2 45/100 часток за рішенням суду від 20.10.1988р. Поступово домоволодіння стало непридатним для житла, в домоволодінні ніхто не мешкав, не доглядав його і воно зруйнувалось. ОСОБА_6 у зв'язку з аварійним станом будинку 12 по вул. Роз'їзній в. м. Дніпропетровську (який потім взагалі зруйнувався) за рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 523 від 17.12.1993р. отримала квартиру АДРЕСА_1, а цим же рішенням правовстановлюючі документи на житловий будинок №12 по вул. Роз'їзній в м. Дніпропетровську необхідно було здати в рай комунгосп. ОСОБА_6 померла 06.10.1997р. і спадкоємців не залишилось. Факт руйнування домоволодіння підтверджується технічним паспортом від 03.03.2000р., де зазначено, що на земельній ділянці розташовано тільки фундамент від літ.Б-1, площею 44кв.м, 1960 року побудови. 14.11.2008 року фахівець КП «ДМБТІ» при обстеженні домоволодіння склав акт, згідно якого житлові будинки літ.А-1 та літ.Б-1, дворові будівлі. споруди знесені. Так в 1999 році відповідачка передала їй фундамент та земельну ділянку за адресою м. Дніпропетровськ вул. Роз'їзна буд.12, де вона за декілька років побудувала новий житловий будинок. Факт її проживання підтверджується довідкою квартального комітету від 10.02.2015 року. Таким чином, у звязку з тим, що вона добросовісно заволоділа домоволодінням та відкрито володіє ним з 1999 року, тобто більше 17 років, вважає, що набула право власності на нього згідно ст.344 ЦК України. Однак, у зв язку з тим, що на даний час власників домоволодіння немає в живих, це необхідно зробити на підставі рішення суду. Спадкоємців після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_9 немає, держава в особі територіальної громади - ОСОБА_3 міської ради не прийняла спадщину та не оформила це майно як відумерлу спадщину, а тому не набула на неї право власності. Що стосується права власності відповідачки ОСОБА_2, то воно не було зареєстроване, майно зруйнувалось до його реєстрації, а тому вчинити будь-який правочин і посвідчити його нотаріально вони не мали можливості, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на побудоване нею домоволодіння.

На підставі викладеного з урахуванням уточнень просить суд припинити право власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на домоволодіння 12 по вул. Розїзній в м. Дніпропетровську у звязку зі знищенням нерухомого майна. Скасувати державну реєстрацію права власності на домоволодіння 12 по вул. Розїзній в м. Дніпропетровську за ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Визнати за нею право власності на домоволодіння 12 по вулиці Розїзній в м. Дніпро, яке складається з житлового будинку літ.Е-1, що складається в свою чергу з 1-1 - кухні, 1-2 - санвузла, 1-3 коридору, 1-4 житлової, 1-5 - житлової, 1-6 - житлової, загальною площею 66,8 кв., житловою площею 38,1кв.м, теплиці літ.Ж, літньої кухні літ.И, погрібу під літ.И, ганку літ.г, вбиральні літ.К, душу літ.Л, навісу літ. М, сараю літ. Н, входу в погріб літ. О, навісу літ П та споруд №№ 1-5 - споруд та І - замощення(а.с.69-70, 144-145).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити.

Представник третьої особи Самарської районної у м. Дніпрі ради ОСОБА_12 в чудовому засіданні залишила питання на розсуд суду.

Представник третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома.

Заслухавши доводи позивача, представників відповідачів, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 1954 року ОСОБА_4 належить 1/2 частина домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську вул. Роз'їзній буд. 12 (колишній пос. К. Маркса, вул. Вокзальна, 10) складається в цілому з житлового будинку літ. А-1, сіни а-1, сарай Б-1, уборна № 1 (а.с.6-7).

На підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 1955 року ОСОБА_13 належить 1/2 частина домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську вул. Роз'їзній буд. 12 (колишній пос. К. Маркса, вул. Вокзальна, 10) та складається в цілому з житлового будинку літ. А-1, сіни а-1, сарай Б-1, уборна № 1 (а.с.4).

21 липня 1976 року померла ОСОБА_14, що підтверджується копією актового запису про смерть № 144 від 21.07.1976 року (а.с.101).

Відповідач ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження (а.с.8-9).

22 січня 1985 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 272424 від 19 жовтня 1999 року, актовий запис № 57 (а.с.10).

З відповіді Державного нотаріального архіву від 28.12.2016 року після смерті ОСОБА_5 відомості щодо спадкової справи відсутні, після смерті ОСОБА_14 спадкова справа № 9/1977 від 17.01.1977 була відкрита 8 ДДНК, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.97).

Рішенням Самарського райнарсуду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 1988 року визнано право власності на 55/100 частин в будинку по вул. Роз'їзній № 12 в м. Дніпропетровську за ОСОБА_6. Визнано право власності на 45/100 частин по вул. Роз'їзній № 12 в м. Дніпропетровську за ОСОБА_2 (а.с.11-12).

17 грудня 1993 року рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 523 ОСОБА_15, складом сім'ї 2 чоловіки в т.ч. ОСОБА_16 - сестра, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано квартиру № 5 по вул. Н.Данченко в буд. 38 (а.с.14).

В цьому ж рішенні зазначено, що будинок належний ОСОБА_6 по вул. Роз'їзній № 12 непридатний для мешкання знести, а ділянку передати виконкому. ОСОБА_6 правовстановлюючі документи на житловий будинок № 12 по вул. Роз'їзній здати в райкомунгосп.

01 жовтня 1997 року померла ОСОБА_17, що підтверджується копією актового запису про смерть № 1029 від 06.10.1997 року (а.с.100).

З наданої Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою спадкової справи № 129/02, заведеної після смерті ОСОБА_17, яка померла 01.10.1997 року вбачається, що спадщину після неї прийняла її сестра ОСОБА_16, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.126-137).

01 серпня 2003 року померла ОСОБА_16, що підтверджується копією актового запису про смерть № 808 від 05 серпня 2003 року (а.с.159а).

З відповіді Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації від 18 квітня 2000 року домоволодіння № 12 по вул. Роз'їзна належить: ОСОБА_6 на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровську від 20.10.88р. - 55/100 частини; ОСОБА_18 на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 08.07.1993 року доля не перереєстрована. Зареєструвати рішення суду про визнання права власності на 45/100 частини за ОСОБА_2 не має змоги, оскільки не зазначено в рішенні кому належало це право власності раніше, тобто ОСОБА_14 Після внесення змін в рішення буде проведена реєстрація за ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до акту від 14 листопада 2008 року фахівця КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" житлові будинки літ. А-1 та літ. Б-1, дворові будівлі, споруди - знесені. На земельній ділянці самочинно побудований новий житловий будинок Е-1. Правовстановлюючі документи на житловий будинок А-1 та Б-1 необхідно анулювати (а.с.17).

З технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Роз'їзна буд. 12 виготовленого станом на 18 жовтня 1993р. розташований житловий будинок А-1 площею 48,0кв.м, житловий будинок Б-1 площею 59,6кв.м, И - сарай площею 9,0кв.м, Д - уборная, № 1,2 огорожа, І - мощення, К, К1 колодці (а.с.18-22).

Згідно технічного паспорту від 03.03.2000р. на земельній ділянці розташовано тільки фундамент від літ.Б-1, площею 44кв.м, 1960 року побудови (а.с.23-25).

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 14.11.2008 року по вул. Розїздній буд. 12 в м. Дніпропетровську розташований житловий будинок Е-1 загальною площею 66,8кв.м, житловою 38,1кв.м, допоміжна 28,7кв.м., теплиця, погріб. Наявні дані про самочинне будівництво Е-1 житловий будинок, Ж - теплиця (а.с.26-30).

З технічного паспорту виготовленого станом на 20.10.2014 року домоволодіння 12 по вул.Розїздній в м.Дніпропетровську складається з житлового будинку літ.Е-1, що складається в свою чергу з 1-1 - кухні, 1-2 - санвузла, 1-3 коридору, 1-4 житлової, 1-5 - житлової, 1-6 - житлової, загальною площею 66,8 кв., житловою площею 38,1 кв.м, теплиці літ.Ж, літньої кухні літ.И, погрібу під літ.И, ганку літ.и, вбиральні літ.К, душу літ.Л, навісу літ.М, сараю літ.Н, входу в погріб літ.О, навісу літ.П та споруд №№1-5 - споруд та І - замощення з позначкою самочинне будівництво (а.с.31-36).

Відповідно до наданих позивачем розписок від 2002 року та 2014 року, завірених головою квартального комітету № 24 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 по 1000грн. за фундамент на земельній ділянці, який належав їй та за землеволодіння по вулю Роз'їзна, 12 відповідно (а.с.40-41).

Відповідно до довідки голови квартального комітету від 10.02.2015р. позивач ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації та веде господарство з 2000 року (а.с.39).

З наданої відповіді від 11.01.2017р на запит суду Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради повідомило, що станом на 31.12.12р. право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Розїзна, буд. 12, зареєстровано за: ОСОБА_19 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документу) на 55/100 частин на підставі рішення Самарського районного народного суду м. Дніпропетровська від 20.10.1988р. зареєстровано 19.01.1989р. в КП ДМБТІ ДОР та записано в реєстрову книгу № 509 за реєстром №126; ОСОБА_20 на 1/2ч. (частка не перереєстрована) на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 08.07.1993р., виданого Першою ДДНК за реєстром №6-8162 зареєстровано 02.08.1993р. в КП ДМБТІ ДОР та записано в реєстрову книгу № 509 за реєстром № 126. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи інвентаризацією, проведеною 14.11.2008р., встановлено що житлові будинки літ. А-1 та літ, Б-1, господарчі будівлі та споруди - знесені. На земельній ділянці самочинно побудований новий житловий будинок літ. Е-1, теплиця літ. Ж, які підлягають узаконенню та все домоволодіння введенню в експлуатацію, про що в інвентаризаційній справі виставлені відповідні штампи. Відомості про анулювання правовстановлюючих документів на знесене домоволодіння та оформлення права власності на новий житловий будинок та господарчі будівлі за адресою : вул. Роз'їзна, буд. 12, станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі відсутні (а.с.107).

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес сторони лише способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Також згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, а саме те, що домоволодіння на яке просить визнати право власності позивач нею самовільно побудовано, колишнє домоволодіння, яке належало на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 знесене, що у розумінні ст. 344 ЦК України, позбавляє її можливості захистити своє право шляхом визнання права власності за набувальною давністю.

Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача про припинення права власності у зв'язку із знищенням нерухомого майна та скасування державною реєстрації на домоволодіння за ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Статтею 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема п.4 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України та ст. 349 Цивільного кодексу України передбачено припинення права власності у разі знищення майна за заявою власника.

У відповідності до ч.2 ст. 349 ЦК України у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно, припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Під знищенням треба розуміти таке використанні майна в результаті якого воно припиняє своє існування назавжди або повністю втрачає свою цінність.

Отже, таке знищення може бути результатом дій власника або інших осіб. Зокрема, це може бути таке використання майна, в результаті якого воно повністю і назавжди втрачає свої властивості, індивідуальні ознаки тощо. Знищення майна може трапитися і незалежно від волі власника, в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб.

Таким чином, необхідною умовою для припинення права власності за положеннями ст. 349 ЦК України є пред'явлення власником майна заяви про внесення змін до державного реєстру, так як негативні наслідки такого випадку знищення (пошкодження) несе власник нерухомості, не інші особи.

Таким чином право власності припиняється за заявою власника до державного реєстратора.

На разі власники нерухомого майна померли, спадкоємці після їх смерті відсутні.

За життя власники майна, визначеного законом порядку припинення права власності на об'єкт нерухомого майна не дотрималися.

Також слід зазначити, що державна реєстрація припинення права власності на об'єкт нерухомого майна може бути проведена у Державному реєстрі на нерухоме майно лише за наявності у цьому реєстрі відомостей про право власності.

Право власності на будинок зареєстровано за померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і така реєстрація проведена бюро технічної інвентаризації, відомості в державному реєстрі відсутні.

Керуючись ст.ст. 16, 321, 331, 344, 346, 349, 376 Цивільного кодексу України. ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, аіе не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков