Справа № 296/6213/17
У Х В А Л А

за наслідком розгляду скарги на постанову державного виконавця

"07" вересня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участі секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі скаргу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - КП «ЖТКЕ»), заінтересовані особи: державний виконавець Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2, Богунський відділ державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Богунський ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області), боржник ОСОБА_3, на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року КП «ЖТКЕ» звернулося до суду із вказаною скаргою, в якій просила:

визнати дії державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом №296/1802/14-ц від 08.10.2014 року, виданим Корольовським районним судом м.Житомира щодо стягнення заборгованості неправомірними;

визнати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №54102214 від 30.06.2017 року незаконною та скасувати її;

зобов"язати Богунський ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №296/1802/14-ц від 08.10.2014 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «ЖТКЕ» заборгованості в розмірі 6548,08 грн. та 243,60 грн. з оплати судового збору.

Скарга обґрунтовувалась тим, що 30.06.2017 року державним виконавцем Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на те, що оспорювана постанова винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не використав всіх наданих йому повноважень для здійснення примусового виконання судового рішення, стягувач звернувся до суду з даною скаргою.

Представник стягувача у судовому засіданні вимоги скарги підтримала з підстав викладених у скарзі, та просила її задовольнити.

Заінтересовані особи - державний виконавець Корнєєва Д.Г. та представник Богунського ВДВС до суду м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області у судове засідання не зявився, надіслали письмове заперечення проти скарги, у якому посилаючись на те, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу прийнята відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», просив у задоволенні скарги відмовити.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду скарги повідомлялась належним чином, про що є докази в матеріалах справи (а.с.10), причини своєї неявки не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від її імені до суду не надходило.

Заслухавши представника заявника, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2014 року позов КП Житомиртеплокомуненерго задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП „Житомиртеплокомуненерго заборгованість в розмірі 6548,08 грн. за надані послуги з централізованого опалення та сплачений судовий збір в сумі 243, 60 грн.

13.06.2017 року постановою державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №54102214 з примусового виконання виконавчого листа №296/1802/14-ц, виданого 08.10.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира.

30.06.2017 року постановою державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_2 виконавчий лист №296/1802/14-ц, виданий 08.10.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення спірної постанови), окрім іншого, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; вимагати від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Підставою для повернення виконавчого документа згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені протягом року державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не виконав у повній мірі заходи примусового виконання рішення суду, у тому числі передбачені ч. 3 ст. 18 Закону, не здійснив належного виклику боржника (докази відправлення боржнику як постанови про відкриття виконавчого провадження, так і виклику до державного виконавця в матеріалах справи відсутні), не встановив наявності в нього майна, на яке може звернено стягнення, не перевірив наявності рахунків в банківських установах та не вжив інших належних заходів з метою примусового виконання виконавчого листа №296/1802/14-ц.

Суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи акт державного виконавця від 27.06.2017 року про вихід за місцем проживання боржника, оскільки останній складений державним виконавцем одноособово, за відсутності як понятих, так і стягувача, а складений акт взагалі не міститись зазначення адреси за якою начебто здійснювався таких вихід.

Водночас, судом встановлено, що боржник ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує поштову кореспонденцію, зокрема й судові повістки про що свідчить її підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 10).

При цьому з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №93115468 від 28.07.2017 вбачається, що боржник ОСОБА_3 є власником квартир № 87 та № 100 по вул. Черняхівського, 100 у м. Житомирі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не були вжиті всі заходи щодо примусового виконання рішення суду, а постанова про повернення виконавчого документа винесена без дотримання прав та інтересів сторін у виконавчому провадженні, у тому числі права стягувача на всі заходи примусового виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Шмалько проти України зазначав, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень.

За таких обставин вимоги скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №54102214 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги скаржника про зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, оскільки законом передбачено, наслідки коли постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, то зобов'язувати державного виконавця відкрити виконавче провадження не має підстав, а тому вимоги заявника в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 378, 387, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Скаргу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 щодо повернення стягувачу виконавчого листа №296/1802/14-ц від 08.10.2014 року, виданого Корольовським районним судом м.Житомира у виконавчому провадженні №54102214.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 року про повернення стягувачу виконавчого листа №296/1802/14-ц від 08.10.2014 року, виданого Корольовським районним судом м.Житомира у виконавчому провадженні №54102214.

У задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні ухвали суду, протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К. В. Шалота