Справа №463/3027/17
Провадження №2/463/1472/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення або звільнення від сплати судового збору у звязку з подачею неї позовної заяви до Львівської міської ради, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру № 79 в будинку № 12 на вул. Китайській у м. Львові.

До матеріалів позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 640 грн. та одночасно клопотання про відстрочення або звільнення позивача від сплати судового збору. Мотивує тим, що на даний час не працює та не отримує допомоги по безробіттю. Крім цього, на її утриманні перебуває неповнолітній син 2002р., внаслідок чого не має можливості оплатити судовий збір в повному обсязі.

Оглянувши матеріали справи, вивчивши клопотання позивача та долучені документи, суд вважає, що таке не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Аналогічне положення закону міститься в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». З цих підстав суд також може звільнити позивача від сплати судових витрат ч. 3 ст. 82 ЦПК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, серед іншого, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Практика Європейського суду з прав людини визначає вимогу про сплату судового збору як певний барєр, що має завадити поданню необґрунтованих та безпідставних позовів, звідки слідує, що отримавши відповідну заяву, суд має не тільки детально оцінити вартість позову та правильність його визначення й сплати, а й надати оцінку предмету, суті позовних та інших вимог, значенню для особи тих прав та інтересів, які вона намагається захистити в суді, наявності строків для захисту таких прав та іншим чинникам, які складуть уявлення судді про обґрунтованість заяви і наявність підстав для її прийняття. Комплексна оцінка вказаних обставин дасть суду можливість за внутрішнім переконанням прийняти рішення про задоволення чи відмову в задоволенні клопотання про звільнення, зменшення та/або розстрочення чи відстрочення сплати судового збору.

В п. 53 рішення від 19.06.2001р., прийнятого у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обовязків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

В цій же справі (п. 55) ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Згідно поданих матеріалів, позивач є особою працездатного віку та взмозі працювати і отримувати доходи. Доказів того, що позивач віднесена до найбільш вразливої верстви населення матеріали справи не містять, як і містять доказів, що батько дитини не приймає участі в її утриманні.

У справі яка розглядається встановлені законом обмеження у виді сплати судового збору за подання позову мають розумну пропорційність в аспекті застосованих позивачем засобів, які остання прагне досягнути та не можуть вважатись завідомо непомірним тягарем для неї, у звязку з чим, поряд з комплексною оцінкою всіх обставин справи, підстав для застосування відстрочки від сплати судового збору, а також звільнення від його сплати, як крайнього заходу суд не вбачає.

Тому, в задоволенні клопотання належить відмовити.

Разом з тим, згідно п. ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи те, що позивач просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, вартість якого на даний час визначити неможливо, суд вважає, що попередній розмір судового збору слід встановити в сумі 640 грн. який сплачено позивачами під час подачі позову, з наступним стягненням недоплаченої суми, якщо це буде необхідним, відповідно до ціни позову, яка буде встановлена судом при вирішенні справи по суті.

Керуючись ст. 80, 82 ч. 1 ЦПК України, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення або звільнення від сплати судового збору у звязку з подачею неї позовної заяви до Львівської міської ради, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Визначити ОСОБА_1 розмір судового збору за подання нею позовної заяви до Львівської міської ради, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування в сумі 640 грн. з наступним стягненням недоплаченої суми, якщо це буде необхідно, відповідно до ціни позову, яка буде встановлена судом при вирішенні спору по суті.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.