УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Солді і Ко» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, коштів на лікування, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Солді і Ко» (далі - ПАТ «Солді і Ко»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд поновити її на роботі на посаді адміністратора відділу оптових продаж Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко», стягнути з відповідача на її користь 15 297 грн 48 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, 237 грн 38 коп. в рахунок компенсації витрачених коштів на лікування, 50 тис. грн моральної шкоди та 3 тис. грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що 29 лютого 2016 року наказом відповідача за № 137/к її було звільнено із займаної посади адміністратора відділу оптових продаж Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко» згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме за згодою сторін. Звільнення позивач вважає незаконним з посиланням на те, що її заява про погодження на звільнення за згодою сторін була написана під тиском керівництва відповідача, а також внаслідок психологічного тиску та зневажливого відношення до неї.

Інші позовні вимоги є похідними.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача із займаної посади проведено з дотриманням вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Такі висновки судів ґрунтуються на тому, що ОСОБА_4 не доведено належними та переконливими доказами підстави позову про здійснення на неї тиску з боку керівництва відповідача при написанні заяви про звільнення за згодою сторін, про заподіяння позивачеві моральної шкоди, тощо.

Позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, коштів на лікування та витрат на правову допомогу суди визнали похідними та відмовили у їх задоволенні за безпідставністю.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність та безпідставність заявлених позивачем вимог, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

В.О.Кузнєцов

Г.І. Мостова