Справа № 242/1644/17
Провадження № 2/242/868/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., за участю секретаря Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2017 року позивач - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (далі УСЗН ) предявив позов до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН. На підставі заяви відповідача, управлінням було призначено грошову допомогу на періоди з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року в розмірі 884,00 грн. на місяць, з 31.08.2015 року по 31.11.2015 року в розмірі 884,00 на місяць, з 30.07.2015 року по 29.02.2016 року в розмірі 884,00 грн. на місяць. Відповідач, при зверненні, надав заяву, в якій зазначив, що у членів його сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної організації немає. Проте вході перевірки встановлено факт наявності у володінні ОСОБА_1 квартири, що розташована на підконтрольній Україні території, а саме за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Сонячна (Щорса), 4/37, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Селидівської міської ради від 19.11.1997 року № 978. Отже, відповідач подав недостовірну інформацію щодо наявності у неї нерухомого майна у власності, у зв`язку з чим рішенням начальника УСЗН від 21.10.2016 року вирішено утримати з ОСОБА_1 занадто отримані кошти, але добровільно відповідач повернути надміру перераховані їй кошти не бажає, а тому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь УСЗН Селидівської міської ради переплачену суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року, з 31.08.2015 року по 31.11.2015 року, з 30.07.2015 року по 29.02.2016 року у розмірі 9809 грн. 55 коп.

Представник позивача надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала письмовий відгук на позовну заяву, в якому зазначила, що вона не приховувала той факт, що в неї є у власності квартира в м. Селидове і навіть вказувала її у своїй заяві про призначення допомогою. Крім того, м. Селидове відповідно до розпорядження КМУ відносить до району проведення антитерористичної операції, в звязку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими. Просить суд, відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в УСЗН Селидівської міської ради як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою УСЗН Селидівської міської ради № 18551 від 09.11.2016 року (арк. справи 3).

З заяв № 96 від 26.01.2015 року, №1905 від 31.08.2015 року, № 3744 від 30.12.2015 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, складених ОСОБА_1 до УСЗН Селидівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 просить призначити щомісячну адресну допомогу для покриття витрат, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг..

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 03.09.2015 року, УСЗН призначило ОСОБА_1 грошову допомогу на період з 31.08.2015 року по 30.11.2015 року в розмірі 884,00 грн. на місяць (арк. справи 11).

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 18.01.2016 року, УСЗН призначило ОСОБА_1 грошову допомогу на період з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року в розмірі 884,00 грн. на місяць (арк. справи 13).

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 18.01.2016 року, УСЗН призначило ОСОБА_1 грошову допомогу на період з 30.12.2015 року по 29.06.2016 року в розмірі 884,00 грн. на місяць (арк. справи 9).

Із довідки про отримання допомоги переміщеним особам на проживання, вбачається, що ОСОБА_1, перебувала на обліку в УСЗН Селидівської міської ради, та їй проводилось нарахування адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі за періоди з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року в розмірі 884,00 грн. на місяць, з 31.08.2015 року по 31.11.2015 року в розмірі 884,00 на місяць, з 30.07.2015 року по 29.02.2016 року в розмірі 884,00 грн. на місяць.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, (далі - грошова допомога) визначений Порядком № 505 (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно до пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Пункт 8 Порядку № 505 передбачає, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством передбачено право відповідача, як внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.

Відповідно до пункту 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Сонячна (Щорса), 4/37, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Селидівської міської ради від 19.11.1997 року № 978.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 22 цього Розпорядження м. Селидове Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Селидове Селидівської міської ради.

Таким чином, оскільки на теперішній час м. Селидове згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, належне відповідачу на праві власності житло, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Сонячна (Щорса), 4/37, тобто в районі проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 88, 208, 209, 212- 215, 224,226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя