АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/479/17 Головуючий суддя І інстанції Ященко С. О.
Провадження № 22-ц/790/3094/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: позбавлення батьківських прав
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року у справі за позовом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просило позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що мати дитини ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 доглядом за малолітньою дочкою не займаються: мати багато років зловживає алкогольними напоями, не працює, матеріально не утримує дитину, тобто не виконує своїх батьківських обов'язків.

Батько дитини ОСОБА_4 у 2010 році притягався до кримінальної відповідальності, відносно нього складались адміністративні протоколи за паління в заборонених місцях та розпивання алкогольних напоїв.

Неодноразово з батьками проводились профілактичні бесіди щодо необхідності лікування дитини та посилення догляду за дитиною, необхідності пройти лікування матері від алкоголізму, здійснити ремонт в квартирі, де проживає дитина. Але позитивних результатів це не надало.

Санітарний стан квартири не покращився. Мати дитини ОСОБА_3 неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки.

Неодноразово траплялися випадки залишення дитини без догляду, в антисанітарних умовах, що призвело до захворювання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків призвело до того, що дитина потребує стаціонарного лікування.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 в задоволенні позову Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином.

Покладено контроль за виконанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_5 на Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Вапеляційній скарзі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги багаторазові звернення комунального закладу охорони здоров'я «Харківська дитяча поліклініка №1» про те, що дитина за станом здоров'я потребує спеціального медичного обстеження та оперативного лікування на серці, що дитина мешкає в антисанітарних умовах, мати зловживає алкогольними напоями, батьки рекомендації лікарів виконують не в повному обсязі та після численних нагадувань медичних працівників. За думкою медичних працівників, які тривалий час спостерігають за виконанням батьками рекомендацій лікарів, батьки не спроможні забезпечити дитині необхідний догляд та повноцінне виховання.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки характеристиці батьків, наданій начальником сектору у складі Слобідського ВП ГУНП в Харківській області №62/4551 від 29.11.2016 року, в якій повідомляється що родина перебуває на профілактичному обліку, що мати дитини неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, а саме: 18.08.2015 року, 13.01.2016 року, 21.04.2016 року, 25.07.2016 року, 06.09.2016 року.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків.

Вказує, що суд не надав належну оцінку доказам, а саме факту, що обстеження дитини у лікарів проводиться батьками кожен раз під час перебування дитини у лікарні, до якої дитина потрапляє внаслідок незадовільного догляду або за викликом швидкої допомоги батьком у зв'язку з перебуванням матері в стані алкогольного сп'яніння. Згідно багаточисельних висновків адміністрації комунального закладу охорони здоров'я «Харківська дитяча поліклініка №1» батьки рекомендацій лікарів не виконують, умови життя та стан виконання батьками своїх батьківських обов'язків становить загрозу для життя і здоров'я дитини.

Зазаначає, що суд першої інстанції також не дав належної оцінки актам обстеження спеціалістів Служби у справах дітей по Слобідському району про те, що умови для проживання дитини (яка згідно з висновком про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини потребує оперативного втручання, постійного нагляду з боку лікарів -неврологів, кардіологів, ендокринологів, потребує курсу реабілітації в Харківському областному спеціалізованому будинку дитини №1) ані за адресою матері, ні за адресою батька не створені.

Вислухавши пояснення представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_6, яка підтримала доводи апеляційної скарги, та пояснила, що й після оскаржуваного рішення суду першої інстанції поведінка батьків щодо дитини не змінилася, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позову Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та вважаючи доцільним лише попередити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову та розгляд питання про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є передчасним.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров»я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН

20 листопада 1959 року , як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України

27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини є ОСОБА_4

Малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку Служби у справах дітей Слобідського району як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах.

Згідно листа міської дитячої поліклініки № 1 дитина перебуває на обліку з приводу вродженої вади серця, вродженої вади розвитку ЦНС, потребує проведення обстеження та проведення лікування в умовах кардіологічного центру, неврологічного відділення, обстеження в медико - генетичному центрі.

Мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 доглядом за дитиною не займаються, мати багато років зловживає алкогольними напоями, не працює, матеріально не утримує дитину, тобто не виконує своїх батьківських обов'язків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року

№3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Згідно роз'яснень, які містяться в абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно інформації Сектору у складі Слобідського ВП ГУНП родина ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку. За цей час мати неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки (5 протоколів), також були складені протоколи за ст. 178 КУпАП - розпиття алкогольних напоїв та завідомо неправдивий виклик спеціальних служб.

Працівниками Служби у справах дітей Комінтернівського району з відповідачами проводились неодноразові бесіди з приводу невиконання ними батьківських обов'язків. Однак, як вбачається з листів головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Харківська дитяча поліклініка №1» від 16.12.2014 року, 05.02.2015 року, 16,02.2015 року, 10.09.2015 року умови життя та стан виконання батьками своїх обов'язків становлять загрозу для здоров'я та життя дитини.

Факт знаходження ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння, в тому числі й у спілкуванні з малолітньою дочкою не спростовувала відповідач (а.с. 39).

Згідно висновку від 16.02.2017 року КЗОЗ "Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17" про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини у ОСОБА_5 вроджений порок серця, первинний дефект міжпередсердної перетинки, стигми дизембріогенеза, сублікфороцефалія, двостороння пірамідальна недостатність, косоокість, яка сходиться, затримка темпів психомовного розвитку, вторинна мітохондріальна дисфункція.

Як вбачається з копії акту обстеження житлових умов ОСОБА_3 станом на

24 грудня 2014 року квартира АДРЕСА_1 знаходиться в незадовільному стані та потребує капітального ремонту.

Як вбачається з довідки адресно-довідкового бюро ГУ ДМС України станом на 02.02.2017 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту обстеження житлових умов ОСОБА_8 станом на 15 березня 2017 року у квартирі АДРЕСА_1, умови проживання незадовільні, квартира потребує ремонту стелі та підлоги, в наявності посуд, особисті речі. Вхідна дверь не зачиняється. Ванна використовується для зберігання посуду. Дитячі речі звалені в кучу, ліжко відсутнє, є дитяча літня коляска. Дитячий одяг брудний, який був у використанні. Засобів для догляду за дитиною немає. Санітарний стан квартири не відповідає для проживання малолітньої дитини.

Таким чином, не зважаючи на неодноразові профілактичні бесіди, відповідачі протягом двох років не створили належних санітарно-гігієнічних умов для проживання доньки ОСОБА_5

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради від 26 січня 2017 року за №95, в якому враховані всі вищенаведені обставини, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах останньої.

Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги зазначений висновок Служби у справах дітей, який грунтується на досліджених зазначеним органом умов проживання малолітньої дитини, які становлять загрозу її життю та здоров'ю.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що довідки з місця роботи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про їх формально позитивні характеристики, суперечать іншим матеріалам справи, не містять реквізитів підприємства або ФОП, яка їх видала.

На порушення вимог ст.. 212 ЦПК України судом першої інстанції не надано належної оцінки й характеристикам на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складених інспектором Слобідського відділу ГУ НП в Харківській області за місцем проживання ОСОБА_3, та старшим інспектором Слобідського відділу ГУ НП в Харківській області за місцем проживання ОСОБА_4, де не містяться достовірних відомостей проживання батьків та їх ставлення до дитини.

Вказані характеристики не містять дати, тому не можливо встановити, на який час вони була зроблені. До того ж вони спростовується поясненнями ОСОБА_3, протоколами про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, відповіддю начальника служби у справах дітей Комінтернівського району м. Харкова № 62/4551 від 29.11.2016 року, згідно якої ОСОБА_4 неодноразово притягувалася Слобідським ВП ГУНП в Харківській області до адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов'язків по вихованню доньки, а саме 18.08.2015 року, 13.01.2016 року, 21.04.2016 року, 25.07.2016 року, 06.09.2016 року та притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України та іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність позбавлення ОСОБА_3, ОСОБА_4 батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_6 надані пояснення про те, що відповідачами після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення не змінилася поведінка та ставлення до своєї малолітньої дочки, на підтвердження чого надані: копія рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.04.2017 року № 227 «Про влаштування, подовження терміну перебування малолітніх дітей у закладах дітей», відповідно до п.4 якого малолітня ОСОБА_5 тимчасово влаштована до обласного будинку дитини, утримується за рахунок держави, та фотографії стану матері дитини - ОСОБА_3 в нетверезому стані.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що свідоме невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх антисуспільна поведінка та відсутність належних умов життя, шкодить інтересам дитини, її нормальному вихованню та розвитку її здібностей, негативно впливає на психічний та емоційний стан дитини, тому в інтересах дитини необхідно позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року скасувати.

Позов Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: