Справа № 226/1233/17
Провадження № 2/226/484/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2017 Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах і в інтересах малолітнього ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира №44 в будинку №55 м-ну Молодіжного в м. Мирнограді. З квітня 2012 року в квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2, їхня дочка та сестра відповідно. З 11.11.2014 в квартирі зареєстрований ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2 із сином жодного дня не мешкали у квартирі, з 2014 року не зявлялися там взагалі. Відповідач з дитиною виїхали до Російської Федерації у 2016 році, отримали там притулок і не мають наміру повертатися. ОСОБА_2 не допомагає ним утримувати житло, реєстрації в квартирі її і дитини не дають їм змоги розпоряджатися майном на власний розсуд і значно обмежує їхні законні права. Позивачі просять суд визнати відповідача ОСОБА_2 і її сина ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №44 в будинку № 55 м-ну Молодіжного в м. Мирнограді.

В судовому засіданні позивачі підтримали вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просили задовольнити їх. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що дочка надіслала заяву про те, що не заперечує проти позову.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 також підтримала позов і наполягала на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій повідомила, що мешкає разом із сином в Російській Федерації, повертатись до м. Мирнограда не буде, проти розгляду справи за її відсутності не заперечує.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову щодо ОСОБА_2 і заперечувала щодо дитини ОСОБА_7, мотивуючи це тим, що власного житла у відповідача в РФ немає і у випадку повернення додому дитина може залишитися на вулиці. В той самий час представник пояснила, що вона звязувалася з ОСОБА_2 через мережу Інтернет і та підтвердила, що вони з сином не повернуться додому і згодні на зняття їх з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб.

Проаналізувавши зібрані в справі докази, враховуючи думки сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира №44 в будинку №55 м-ну Молодіжного в м. Мирнограді (свідоцтво про право власності на житло №3/50-1191 від 26.03.2013 КП «СЄЗ» м. Димитрова, а.с.16, витяг про державну реєстрацію права власності, а.с.17).

Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім'ї зареєстрованих відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №6143 від 11.07.2017, відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_7, 31.10.2014, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1 (а.с.22), ОСОБА_7 є сином ОСОБА_2 (а.с.29).

Згідно з актами фактичних обставин не проживання особи, що зареєстрована, від 20.04.2017, 06.06.2017, 11.07.2016, складеними координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, ОСОБА_2 фактично не мешкає за адресою: м. Мирноград, м-н Молодіжний, 55/44, з 2011 року, ОСОБА_7 також не мешкає у квартирі (а.с.23-25).

ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_7 отримали тимчасовий притулок у Російській Федерації 19.05.2017, про що УФМС Росії по Тульській області видане свідоцтво ВУ№0400351 (а.с.27-28).

Обставини непроживання ОСОБА_2 і її дитини в квартирі позивачів щонайменш з 2014 року підтверджені показами опитаних в судовому засіданні свідків сусідів позивачів по будинку ОСОБА_9 (квартира №35), ОСОБА_10 (квартира №45). Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі предявлення вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

За положеннями ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивачів про те, що відповідач порушує їхнє право користування та розпорядження власністю, а тому відповідача і її дитину необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.319,321,391,405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири №44 будинку №55 в м-ні Молодіжному м. Мирнограда Донецької області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова