У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 липня 2013 року вона з відповідачем уклала договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А., відповідно до якого передала останньому грошові кошти в сумі 430 тис. грн, що еквівалентно 52 440 доларів США, зі строком повернення до 16 січня 2015 року.

Відповідач свої зобов'язання по поверненню позики належним чином не виконав, борг погасив частково.

Посилаючись на те, що за приписами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Ураховуючи наведене, позивач просила, з урахуванням збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача неповернуту частину грошових коштів у розмірі 645 982,96 грн та неустойку у розмірі 405 2367,18 грн, а всього 1 083 950,09 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму коштів за договором позики від 16 липня 2013 року у розмірі 645 982,96 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 березня 2017 року № 6-284цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судами установлено, що 16 липня 2013 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А., відповідно до якого передала відповідачу грошові кошти в сумі 430 тис. грн, що було еквівалентно 52 440 доларів США за встановленим сторонами курсом, один долар США - 8,1999 грн (п.1 договору).

За п. 2 договору визначено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві гроші у національній валюті України у сумі, яка на день повернення буде еквівалентною 52 440 доларів США до 16 січня 2015 року.

Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умови якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, та у визначений спосіб.

12 грудня 2014 року відповідачем перераховані на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у сумі 430 тис. грн, які отримано позивачем у той же день.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення неповернутої суми боргу за договором позики, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що договір позики був виконаний частково. Відповідачем повернуто позику у розмірі, що була еквівалентна 27 369,88 доларів США, неповернутою залишилась позика, що еквівалентна 25 070,12 доларів США.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов