Номер провадження: 22-ц/785/5239/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017р. по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Управління державної реєстрації Головного управління юстиції в Одеській області про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договорів купівлі-продажу майна, -

ВСТАНОВИЛА:

16 лютого 2016р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися з позовом, в якому просили суд:

- визнати незаконною та скасувати проведену реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 16 травня 2015р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 24 грудня 2015р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтування позову позивачі вказали, що 29 грудня 2011р. ОСОБА_2 за договором позики отримав від ОСОБА_6 борг в сумі 1158506грн.50коп., що в еквіваленті складає 145000 доларів США.

29 грудня 2011р. у якості забезпечення виконання зобовязань, позичальник ОСОБА_2 за договором іпотеки передав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

29 грудня 2011р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого були визначені способи та порядок позасудового звернення стягнення не предмет іпотеки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2013р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 була стягнута заборгованість за договором позики в розмірі 10.010.609грн., проте під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 відмовився від позову.

Але 14 листопада 2014р. державним реєстратором прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29 грудня 2011р. було зареєстроване право власності на спірну квартиру.

Позивачі зазначили, що в подальшому ОСОБА_6 незаконно отримавши у власність спірну квартиру, продав її за договором купівлі-продажу від 16 травня 2015р. ОСОБА_4, який в свою чергу уклав договір іпотеки з ОСОБА_5, за яким передав вказану квартиру в іпотеку, та за договором купівлі-продажу від 24 грудня 2015р. продав спірну квартиру ОСОБА_5

Позивачі стверджували, що вказані правочини укладенні з порушенням вимог законодавства, оскільки договір купівлі-продажу від 16 травня 2015р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, іпотечний договір, укладений 19 травня 2015р. на спірну квартиру між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, договір купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2015р., були фіктивними, тобто не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а мали на меті приховування незаконної реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_6

Також позивачі вказали, що факт одночасного укладення договору іпотеки та договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчать про зловмисну домовленість між собою, спрямовану на незаконне позбавлення належної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та виселення його та членів їх сімї з цієї квартири.

Позивачі зазначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось із порушенням умов договору та вимог законодавства, яке полягало в тому, що ОСОБА_2 жодних письмових вимог від ОСОБА_6 про усунення порушень щодо виконання умов договору позики не отримував, що в порушення п.8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ОСОБА_6 не надсилав жодних повідомлень про перехід до нього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за договором позики, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось незважаючи на факт перебування квартири під арештом, який був незаконно знятий за рішенням суду, яке не набрало законної сили.

У звязку з неповідомленням позивача з боку ОСОБА_6 про перехід до останнього права власності на предмет іпотеки, зокрема про вартість предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі незалежної оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, позивач ОСОБА_2 вважає, що він був позбавлений можливості отримати компенсацію перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Що під час посвідчення іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29 грудня 2011р. надавалась згода дружини іпотекодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3, тому на його думку, звернення стягнення на предмет іпотеки, повинно було здійснюватись виключно у судовому порядку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017р. було закрито провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_6 у звязку з тим, що ОСОБА_6 помер 30 січня 2016р. (том 2 а.с.12, 140).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017р. у задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договорів купівлі-продажу майна було відмовлено в повному обсязі (том 2 а.с.142-145).

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення суду скасувати, ухвалити рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд в порушення вимог матеріального та процесуального права безпідставно відмовив у задоволені позову (том 2 а.с.150-157).

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, адвоката в інтересах апелянтів, які підтримали апеляційну скаргу, адвоката в інтересах ОСОБА_5П, який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відмовивши у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що посилання позивачів на порушення процедури позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, що позивачі не надали доказів фіктивності, укладених договорів купівлі-продажу спірної квартири від 16 травня 2015р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та від 24 грудня 2015р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що посилання на зловмисну домовленість є припущенням, що обтяження у вигляді заборони, було накладено в інтересах ОСОБА_6, для унеможливлення відчуження спірної квартири позивачами, та скасування арешту на вказану квартиру не порушувало права позивачів.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що 29 грудня 2011р. (в рішенні суду помилково вказано дату 09 грудня 2011р.) між ОСОБА_6, як позикодавцем та ОСОБА_2, як позичальником, було укладеного договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_6 гроші в сумі 1158506грн.504коп., які зобовязався повернути до 29 грудня 2012р., вказаний договір було пролонговано до 29 грудня 2013р.

Слід зазначити, що факт укладення вказаного договору, а також факт невиконання відповідного зобовязання, не заперечувався представником позивачів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що він нібито повернув борг ОСОБА_6, але у нього відсутні докази на підтвердження повернення боргу.

Також 29 грудня 2011р. в якості забезпечення виконання зобовязання за договором позики, було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_6 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстром № 1806.

Одночасно з укладенням договору позики грошей та іпотечного договору, сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 11 вказаного договору, при зверненні стягнення на предмет іпотеки, перехід права власності на предмет іпотеки відбувається після спливу 30-денного строку з моменту надіслання на адресу позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зазначеної вимоги, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. Іпотекодавець надає згоду на таке набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, та у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником договору позики, додаткова згода іпотекодавця на набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки не потрібна.

З матеріалів реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 вбачається, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору позики, ОСОБА_6 07 квітня 2014р. склав заяву про порушення зобов'язання, та попередження про те, що у разі невиконання вимоги про повернення позики у сумі 1158506грн.50коп., право власності на предмет іпотеки перейде до нього (ОСОБА_6З.) відповідно до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказана заява була посвідчена нотаріально, зареєстрована за № 523 та направлена на адресу ОСОБА_2 про що свідчить рекомендоване повідомлення курєрської служби «Weltex» від 05 травня 2014р. за № 00271510-ААWH із описом вкладеного, а саме «нотаріально посвідчена заява про виконання вимог та стягнення предмета іпотеки від 07.04.14р.». Судом першої інстанції чітко було встановлено, що ОСОБА_2 відмовився від отримання кореспонденції.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті до уваги твердження позивача ОСОБА_2 на невиконання умов договору та вимог законодавства в частині не направлення відповідної заяви-попередження, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Слід зазначити, що представник позивача пославшись на неналежне оформлення поштової накладної курєрської служби «Weltex», не зазначив конкретно в чому саме полягає неналежне оформлення, та який акт законодавства був порушений при його складанні.

Безпідставним також є посилання представника позивачів на те, що незаконно було скасовано арешт з боку державного реєстратора, що надало можливість ОСОБА_6 оформити право власності на спірну квартиру, оскільки суд першої інстанції належним чином дослідив вказані обставини, та обґрунтовано вважав, що рішення суду першої інстанції станом на 03 жовтня 2014р. було таким, що набрало законної сили, та обтяження у вигляді заборони, було накладено в інтересах ОСОБА_6, для унеможливлення відчуження спірної квартири позивачами, тому скасування арешту не порушувало права позивачів. Позивачі не просили визнати дії державного реєстратора в частині скасування арешту неправомірними, тому суд першої інстанції вірно вказав, що він не вправі надавати відповідну оцінку таким діям.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2013р. № 868 (із змінами і доповненнями), який діяв на час здійснення реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_6, визначено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланий іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до вищевказаного Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у випадку відсутності підстав для відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав.

Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що права позивачів порушені не були, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку», відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та позивач був повідомлений про наявність боргу, йому було надано строк для його погашення, позивача було повідомлено про перехід права на предмет іпотеки до ОСОБА_6

Судом першої інстанції також обґрунтовано не прийнято до уваги доводи позивачів щодо обставин, повязаних з наданням згоди дружини іпотекодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на укладання договору позики, та твердження позивача, що в такому випадку звернення стягнення на предмет іпотеки повинно було здійснюватись виключно у судовому порядку, оскільки, як встановив суд першої інстанції та не заперечували позивачі, між позивачами відсутній спір щодо порушення права на частку у спільному майні подружжя, а вимоги щодо визнання вказаних договорів недійсними позивачами не заявлялись. Тому підстави для невиконання умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011р. в частині позасудової процедури оформлення права власності на предмет іпотеки відсутні.

Позивачі не надали суду першої та суду апеляційної інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладені договори купівлі-продажу спірної квартири від 16 травня 2015р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та від 24 грудня 2015р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є фіктивними або були укладені із зловісною домовленістю між сторонами.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачі не надали суду першої та суду апеляційної інстанції допустимі та належні докази, як на підтвердження свого позову, так і на спростування встановлених обставин по справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.П. Сидоренко

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_8