Справа № 372/2380/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/3323/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 45 27.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

суддів: Березовенко Р.В.

Коцюрби О.П.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей та сім'ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом. Обґрунтував його тим, що відповідач добровільно покинув місце проживання у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 і не приймає участь в його утриманні, оплаті житлово-комунальних послуг, тому просив визнати відповідача та його неповнолітню доньку ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

Відповідач з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вважав, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права за не правильної оцінки доказів по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а заперечення відповідача є не доведеними.

Колегія суддів з висновком районного суду погодитися не може за такого.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз'яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами не заперечується таке.

Сторони по справі знаходяться в родинних стосунках між собою. ОСОБА_4 являється батьком ОСОБА_3.

ОСОБА_3 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_4 та його дочка від іншого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані у спірному будинку в якості членів сім'ї власника, однак через відсутність газо- і електропостачання та умов для проживання, певний період часу в спірному будинку не проживають.

За поясненнями відповідача в суді, він разом з сім'єю мешкає у двоповерховій будівлі гаражу, що знаходиться на подвір'ї спірного домоволодіння та кімнатах на його другому поверсі. Наведена обставина підтверджується актами обстеження умов проживання.

Наведене районним судом залишене поза увагою, чим допущене порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позову.

Іншою підставою до того являється недоведеність обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскільки належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно покинув місце проживання у спірному будинку та був відсутнім понад один рік поспіль в матеріалах справи відсутні.

Що ж до наведених судом пояснень сторін, показів свідків та письмових доказів, то жоден з них, а також усі докази по справі в їх сукупності, обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, не доводять.

Крім того, відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідач, хоча й працює у Республіці Парагвай проте, періодично повертався до України.

Тому, колегія суддів вважає, що рішення районного суду, на підставі п. п. 2 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

О.П. Коцюрба