Справа № 462/6353/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3735/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника

ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування

Новосельської М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, та як вона свідомо, на протязі тривалого періоду часу не виконує своїх батьківських обов'язків, ухиляється від виховання дітей, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями і у зв'язку із її поведінкою та способом життя діти не виявляють бажання бачитись з нею. Також, підтвердженням необхідності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, вважає наявність висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, від 22.04.2016 року. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Новосельської М.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що з пояснень свідків не вбачається злісного ухилення ОСОБА_5 від виконання батьківських обов»язків, яка спілкується з дітьми, бачиться з ними, проявляє материнські почуття, категорично заперечила щодо позбавлення її батьківських прав, а також враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, на думку суду, є передчасним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав.

Так, відповідно до положень п.2, п.4 ч.І ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; якщо він, вона є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Із долучених до справи копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Довідками, виданими ЛКП «Навколо базару» № 1197 та 1198 від 06.07.2015 року, підтверджується, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1, довідкою адресно - довідкового підрозділу ГУДМС України у Львівській області, виданою 12.12.2016 року, підтверджується, що батько дітей проживає за цією ж адресою, довідкою адресно - довідкового підрозділу ГУДМС України у Львівській області, виданою 13.12.2016 року підтверджується, що матір дітей, ОСОБА_5 зареєстрованою не значиться.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що діти сторін, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проживають разом з батьком, матір дітей з ними не проживає, немає постійного місця проживання.

З довідки НВК «Один, два, три» вбачається, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 дійсно відвідували НВК «Один, два, три»; син, ОСОБА_6, відвідував дошкільну групу з 01.06.2009 року до 31.05.2012 року; донька, ОСОБА_7, відвідувала дошкільну групу з 04.09.2012 року до 31.05.2014 року. За період навчання дітей в НВК «Один, два, три» мама, ОСОБА_5 вихованням дітей не цікавилась, в садок приходила зрідка. Зовнішній вигляд дітей не завжди відповідав культурно - гігієнічним вимогам, на рекомендації вихователів не реагувала, вихованням дітей займався батько, ОСОБА_2, приводив та забирав дітей з навчального закладу, цікавився їх поведінкою, успіхами.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії характеристики на ОСОБА_7, яка навчається у СЗШ №40 м. Львова, дитина ОСОБА_7 виховується батьком ОСОБА_2 та двоюрідною бабусею, ОСОБА_9, вдома створені всі необхідні житлово - побутові умови для нормального розвитку дитини; батько і бабуся підтримують постійний зв»язок зі школою та класним керівником, відвідують батьківські збори та шкільні заходи. Матір дитини, ОСОБА_5, до школи не приходить, навчанням та вихованням свої доньки не цікавиться.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії характеристики на ОСОБА_6, який навчається у СЗШ №40 м. Львова, навчанням та вихованням в сім»ї займається батько, ОСОБА_2, та ОСОБА_9 (тітка батька), які школу відвідують регулярно; мати ОСОБА_5 не займається вихованням сина та не цікавиться його навчанням, школу та батьківські збори не відвідує.

Довідками Комунальної 5-ої міської клінічної поліклініки м. Львова, виданими 22.09.2017 року №02-04 вих. 240, 241, підтверджується, що ОСОБА_6, та ОСОБА_7 перебувають на обліку у сімейного лікаря поліклініки ОСОБА_10, зі слів сімейного лікаря, мати дітей, ОСОБА_5 станом здоров»я дітей не цікавиться.

Вищенаведеними доказами підтверджується ставлення матері до дітей, до виконання нею материнського обов»язку по вихованню дітей, те, що відповідачка ОСОБА_5, яка є матір»ю дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вихованням дітей не займається, не цікавиться їх навчанням, станом їх здоров»я, не піклується про їх фізичний чи духовний розвиток.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, в суді першої інстанції ствердили про те, що проживаючи по сусідству з ОСОБА_2 та його дітьми, бачили матір дітей у нетверезому стані, не бачили, щоб ОСОБА_5 приходила до дітей, займалася їх вихованням, не бачили її разом з дітьми, ствердили, що вихованням дітей займається їх батько, ОСОБА_2

Будь - яких об»єктивних, незалежних особисто від відповідачки, причин такого ставлення до дітей, до їх виховання, причин, які б виправдовували таку поведінку відповідачки, таке ставлення до дітей, до їх виховання, ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції, не встановлено.

Відповідачка, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, доказів на підтвердження чинення позивачем, чи іншими особами перешкод у спілкуванні з дітьми, участі у їх вихованні та створенні належних умов для їх фізичного чи духовного розвитку.

На думку колегії суддів, відповідачка самоусунулась від виконання покладеного на неї батьківського обов»язку у вихованні дітей, вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов»язками.

Періодичні спілкування з дітьми на вулиці, не є доказом участі матері у вихованні дітей, виконання покладеного на неї, як на матір, обов»язку по вихованню дітей. Тим більше, що син, ОСОБА_6 на засіданні комісії ствердив про те, що його матір під час цих зустрічей перебуває у нетверезому стані, у зв»язку з чим вони уникають спілкування з матір»ю, бо їм соромно за таку її поведінку.

Довідкою ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер», 03.10.2017 року, виданою на запит апеляційного суду, колегію суддів повідомлено про те, що ОСОБА_5, 1983 року народження, без постійного місця проживання, проходила лікування з 25.08.2015 року до 04.09.2015 року; та з 20.03.2017 року до 25.05.2017 року з приводу: розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_5 обов»язків по вихованню дітей, не встановлено обставин чинення їй будь - ким, в тому числі і батьком дітей, перешкод у спілкуванні з дітьми, перешкод участі у їх вихованні. Тим більше, матеріали справи не містять жодних доказів звернення ОСОБА_5 до органу опіки і піклування з приводу чинення їй перешкод у спілкуванні з дітьми, та усунення їй перешкод у вихованні дітей та у спілкуванні з ними.

Вищенаведене свідчить про свідоме нехтування ОСОБА_5 своїми батьківськими обов»язками, які нею з її ж вини не виконуються, про свідоме ухилення відповідачки від виховання дітей.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_5 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 21.04.2016 року (протокол №9), з метою захисту прав та законних інтересів дитини, вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої дочки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

З вищезгаданого висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини був присутній малолітній ОСОБА_6, була заслухана думка дитини щодо вирішення питання про позбавлення матері батьківських прав, який повідомив про те, що матері він соромиться, оскільки мати веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкоголем; мати його та молодшу сестру ОСОБА_7 не відвідує, не спілкується, не допомагає матеріально, тому просив про позбавлення її батьківських прав.

У висновку, зокрема, зазначено, що ОСОБА_5 з»явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації, заперечувала щодо поданої заяви про позбавлення її батьківських прав,однак не могла надати жодного документу, який би спростовував наведені у зверненні факти щодо неналежного виконання нею батьківських обов»язків.

Головний спеціаліст відділу у справах дітей Залізничної районної адміністрації в суді апеляційної інстанції підтримала висновок органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки поведінка матері, яка не проживає разом з дітьми, з ними не спілкується, не займається їх розвитком, ними не опікується, не цікавиться їхнім навчанням, станом здоров»я,свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов»язками по вихованню дітей, які соромляться того, що їх матір зловживає спиртними напоями, чим їх принижує перед однокласниками, перед іншими оточуючими. Ствердила про те, що позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відповідатиме інтересам дітей.

Вищенаведеними доказами спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що позивачем, його представником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_5 неналежно поводить себе з дітьми, не приділяє їм уваги та часу, не забезпечує їх матеріально, не піклується про їх здоров'я та розвиток, враховуючи те, що відповідач не проживає разом з дітьми.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно не взяв до уваги покликання відповідача ОСОБА_5 на те, що їй чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, оскільки нею не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин, відповідач не зверталась в правоохоронні органи та не звернулась до органу опіки та піклування щодо встановлення днів побачень із дітьми, з якими вона не проживає.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, безпідставно не взяв до уваги, що відповідачкою, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження того, що позивачем, чи іншими особами, їй чиняться перешкоди у проживанні разом з дітьми, у спілкуванні з дітьми, її намаганні взяти участь у вихованні дітей, піклуванні про їх розвиток, стан їх здоров»я.

Покликання суду першої інстанції, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на те, що ОСОБА_5 проявляє до дітей материнські почуття, є голослівними, а її побачення з дітьми під час їх прогулянок, не є доказом виконання нею обов»язків по вихованню дітей.

Доводи відповідачки не спростовують тверджень позивача про свідоме ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх обов»язків по вихованню дітей.

Слід зазначити і те, що позовна заява про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перебуває у провадженні судів з 01.12.2016 року, за цей час ставлення матері до дітей не змінилося, як не змінилося її ставлення до виконання обов»язків по вихованню дітей.

В суді першої інстанції відповідачка категорично заперечувала щодо задоволення позову про позбавлення її батьківських прав. До суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 двічі не з»явилася, хоча належним чином повідомлялася про судові засідання, поважних причин неявки до суду не повідомила, що свідчить про те, що знаючи про важливість справи, яка розглядається судом, яка стосується особисто її та її дітей, вона знехтувала явкою до суду, не надала доказів на спростування тверджень позивача про ухилення її від виконання своїх обов»язків по вихованню дітей, доказів на підтвердження того, що вона змінила своє ставлення до дітей, займається їх вихованням, дбає про них.

З»ясувавши повно, всебічно, об»єктивно обставини справи, колегія суддів, з врахуванням, в першу чергу, інтересів дітей, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, приходить до висновку про підставність позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено свідоме ухилення матері від виконання батьківських обов»язків, яка свідомо нехтує своїми обов»язками по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться станом їх здоров»я, їх навчанням, а також з врахуванням тих обставин, що матір дітей зловживає алкоголем, у зв»язку з чим двічі проходила лікування.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.