У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Карпенко С.О., Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та протоколу проведення прилюдних торгів за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсними прилюдні торги, проведені 21 вересня 2012 року Вінницькою філією приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», з реалізації садового будинку літ. «А» загальною площею 46,1 кв.м, жилою площею 17,7 кв.м із господарськими спорудами, що розташовані на земельній ділянці для ведення садівництва площею 0,0799 га, кадастровий № НОМЕР_1, у СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 1 квітня 2010 року вона позичила у ОСОБА_3 19 475 грн до 1 квітня 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 5 липня 2010 року вона передала в іпотеку ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме земельну ділянку № НОМЕР_2, НОМЕР_3, загальною площею 0,0799 га, розташовану у СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, а також будь-яке нерухоме майно, що буде на ній збудоване.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14 вересня 2011 року, яке набрало законної сили 27 вересня 2011 року, з неї стягнено борг за розпискою у розмірі 60 792,27 грн.

Отримавши виконавчий лист, ОСОБА_3 пред'явила його до виконання до Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ. Згодом вона повідомила державного виконавця про належність боржнику ОСОБА_1 нерухомого майна на території Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області та попросила передати виконавчий лист до ВДВС Літинського РУЮ у Вінницькій області.

14 грудня 2011 року державний виконавець Фігура В.М. ВДВС Літинського РУЮ у Вінницькій області відкрив виконавче провадження, а 7 березня 2012 року - склав акт опису та арешту майна, зокрема, земельної ділянки площею 0,0799 га № НОМЕР_2, НОМЕР_3 на території СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, а також на садовий будинок із мансардним поверхом, погрібом та господарськими спорудами, що розміщені на цій земельній ділянці.

Не погодившись із актом опису та арешту майна, позивач повідомила державного виконавця про належність садового будинку іншій особі. Крім того, нерухоме майно не введено в експлуатацію, а тому на нього не може бути накладено арешт.

Незважаючи на викладене, на вказане нерухоме майно було накладено арешт та після оцінки передано на реалізацію.

Відповідно до протоколу від 21 вересня 2012 року, після проведення других прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна переможцем торгів визнано ОСОБА_2, яка придбала його за 58 000 грн.

1 листопада 2012 року державним виконавцем ВДВС Літинського РУЮ у Вінницькій області складено акт про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0799 га № НОМЕР_2, НОМЕР_3 на території СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, а також садового будинку із мансардним поверхом, погрібом та господарськими спорудами, що розміщені на цій земельній ділянці.

Зазначає, що нерухоме майно, яке стало предметом продажу з прилюдних торгів, а саме садовий будинок із мансардним поверхом, погрібом та господарськими спорудами на земельній ділянці площею 0,0799 га № НОМЕР_2, НОМЕР_3 на території СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, не могло бути продане з прилюдних торгів, оскільки є самочинно збудованим.

Крім того, державний виконавець ДВС Літинського РУЮ у Вінницькій області Фігура В.М. не перевірив наявність у боржника іншого майна (рахунків у банку, заробітної плати тощо), на яке можна було звернути стягнення, самовільно змінив спосіб виконання виконавчого документа та одразу ж здійснив стягнення на передане в іпотеку майно.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст. ст. 1, 2, 6, 12 Закону).

Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що процедура реалізації арештованого майна була дотримана належним чином, а посилання позивача на те, що садовий будинок не було прийнято в експлуатацію і на такий не було зареєстровано право власності, є необґрунтованими. Крім того, у разі визнання прилюдних торгів недійсними неможливо буде застосувати реституцію, як наслідок недійсності правочину, у зв'язку з ліквідацією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція».

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з такими висновками. Апеляційний суд також виходив із того, що спірний садовий будинок було збудовано на земельній ділянці без порушень цільового призначення земельної ділянки. Крім того, у матеріалах справи міститься технічний паспорт на вказаний садовий будинок, що спростовує доводи позивача про те, що такий будинок є самочинним будівництвом.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець на час вчинення виконавчих дій не перевірив весь обсяг майна боржника ОСОБА_1 та передчасно звернув стягнення на належне їй нерухоме майно, є необґрунтованими, оскільки заявник не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у неї іншого майна, на яке можна було звернути стягнення, на той час.

Посилання заявника на те, що державним виконавцем було звернуто стягнення на садовий будинок, який є об'єктом незавершеного будівництва, спростовуються встановленими судами обставинами справи, зокрема тим, що на цей будинок видано технічний паспорт, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом садового будинку вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, і в такому технічному паспорті відсутні відмітки про те, що цей будинок є самочинним будівництвом. Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження дій державного виконавця щодо отримання ним технічного паспорта на спірний садовий будинок під час вчинення виконавчих дій.

Суд касаційної інстанції також звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 на адресу державного виконавця від 13 березня 2012 року про те, що садовий будинок на земельній ділянці площею 0,0799 га № НОМЕР_2, НОМЕР_3 на території СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області належить її свекрусі (а.с. 24), проте документів на підтвердження цієї обставини не додано. Крім того, у дослідженому судами договорі іпотеки від 5 липня 2010 року зазначено, що ОСОБА_1 передає в іпотеку ОСОБА_3, зокрема, будь-яке нерухоме майно, що буде збудовано на земельній ділянці № НОМЕР_2, НОМЕР_3 на території СТ «Садівник» Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.О.Карпенко
Т.Л.Ізмайлова
В.О.Кузнєцов