АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1796/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1134/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Кошельник В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Нетішинського міського суду від 03 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що 07.12.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» був укладений договір фінансового лізингу №004931, згідно умов якого лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування трактор «Булат 354», лінзингоодержувач в свою чергу зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі і інші платежі згідно з умовами договору. Позивач вказує, що сплатив 40 000 грн. як авансовий платіж за трактор «Булат 354» 2014 року випуску, однак відповідач провів її як адміністративний платіж - одноразова плата лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для оформлення договору. Позивач вважає, що оспорюваним договором обмежені його права, як споживача, положення договору не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі і в цілому місять істотний дисбаланс прав та обовязків сторін договору на шкоду споживача та є несправедливими. ОСОБА_1 вважає, що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Позивач також вказує, що при укладенні спірного договору не отримав від ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» інформацію щодо істотних умов договору, які передують укладенню договору, крім того оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений. Тому ОСОБА_1 просив суд визнати договір фінансового лізингу №004931 від 07.12.2016 року недійсним та стягнути з відповідача на його користь сплачений адміністративний платіж в сумі 40 000 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду від 03 березня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004931 від 07 грудня 2016 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені на виконання договору фінансового лізингу №004931 від 07 грудня 2016 року, в розмірі 40000 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування. Апелянт зазначає, що судом не було встановлено, що одні положення договору зумовлюють зміну інших положень договору та взагалі жодне положення договору не визнав несправедливим. На думку апелянта, позивач свідомо не виконав усіх необхідних умов для настання бажаного результату, чим і порушив умови договору і, як наслідок цього, були застосовані штрафні санкції. Апелянт вважає, що висновок суду про обовязковість нотаріального посвідчення договору не відповідає вимогам законодавства, так як укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу, а не договором найму (оренди) транспортного засобу. Крім того, оспорюваний договір не може бути нотаріально посвідченим, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу необхідний нотаріусу для проведення нотаріально дії відсутній.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив її відхилити.

В судове засідання представник ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07.12.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу №004931, відповідно до умов якого лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу трактор Булат 354, а лізингоодержувач зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 предметом даного договору є транспортний засіб - трактор Булат 354.

Згідно з пунктом 5.1 договору фінансового лізингу, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору, яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору, та становить 10% від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору, та становить 50% вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору, другий лізинговий платіж складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

На виконання умов договору позивач 07.12.2016 року сплатив на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" 40000 грн. (призначення платежу: оплата згідно умов договору №004931 від 07.12.2016р.).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі Закон № 723/97-ВР).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ( далі Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими, згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Пунктом 4.3.5 договору надано право лізингодавцю на розірвання договору в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору, при цьому, лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Пунктом 4.3.6 надано права лізингодавцеві в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, по причинам, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.12 цього договору.

Згідно з пунктом 12.12 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

А тому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що умови оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача та наявність у звязку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. І доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про несправедливість умов договору не відповідає фактичним обставинам справи є безпідставним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічно у ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

На підставі положень ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ці положення не суперечать також ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Тому, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно з ст.779 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Саме така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2766 цс15, від 11травня 2016 року №6-65цс16, які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Матеріали справи не містять доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було посвідчено нотаріально.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення на користь позивача сплачених ним коштів на виконання умов договору.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги про те, що договори фінансового лізингу не підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню не заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки та незгоди з висновками суду.

Керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

Судді /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Справа № 22ц/792/1134/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 19