Провадження №2/522/4501/17
27 червня 2017 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:
Головуючого судді Кравчук Т.С.,
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Діамант Авто ЛТД» про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів,
Позивач надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі..
Представник ТОВ «Діамант Авто ЛТД» у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, 06 жовтня 2016 року укладено з ТОВ «Діамант Авто ЛТД» договір «ревардингу» № 131117 (далі - Договір) з додатками, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати позивачу у користування та володіння автомобіль «Hyundai Sonata» моделі 2.4 AT Prestige+Navi», а ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати «ревардингові» платежі відповідно до умов договору.
При підписання договору, представник ТОВ «Діамант Авто ЛТД» надав ОСОБА_1 рахунок до сплати в розмірі 74 000 (сімдесят чотири тисячі) гривень 00 коп., вказавши на те, що ця сума це 50% вартості предмета договору та тільки після сплати вищевказаної суми позивач протягом 5-7 днів отримає транспортний засіб.
Відповідно до Розділу 1 зазначеного договору «Ревардинг» - це від цивільно-правових відносин, що виникають із Договору «ревардингу». У перекладі з англійської мови reward- це нагорода. Проте, жодним законодавчим актом України не передбачено правові засади існування інституту Ревардингу, вимоги до договору Ревардингу, його сторін, істотних умов, порядок прийняття та виконання прав та обов'язків тощо.
Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до статті 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до статті 6 даного Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно зі статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Таким чином, укладений позивачем з ТОВ «Діамант Авто ЛТД» Договір №131117від 06.10.2016 є договір фінансового лізингу, у якому ТОВ «Діамант Авто ЛТД» виступає як лізингодавець, я - лізингоодержувачем, предметом лізингу є володіння автомобіль «Hyundai Sonata» моделі 2.4 AT Prestige+Navi».
Зазначений факт також підтверджується, що у договорі та його додаткам ТОВ «Діамант Авто ЛТД» використовує термін «лізинг», зокрема у додатку №2 зазначено період «лізингу» - 60 місяців.
Згідно пункт 3.6 Договору від 06.10.2016 №131117, постачальник (лізингодавець) в особі ТОВ «Діамант Авто ЛТД» не відповідає перед позивачем - лізингоодержувачем - за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.
Утім, в Договорі від 06.10.2016 №131117 та додатків до нього відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Відповідно до частини 1 статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, оскільки вибір продавця товару (предмета лізингу)за Договором здійснює ТОВ «Діамант Авто ЛТД», то пункт 3.6 Договору від 06.10.2016 №131117, щодо усунення постачальника (лізингодавця) від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та суперечить положенням статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і постачальника (лізингодавця).
Відповідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.
Пунктом 5.4 Договору № 131117 від 06.10.2016 з додатками передбачено, що у разі збільшення вартості товару (предмету лізингу) до моменту повної сплати Першого Ревардингового (лізингового) платежу отримувачем (лізингоодержувачем), останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета постачальником (лізингодавцем) з метою відповідності відсоткового розміру Першого Ревардингового (лізингового) платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості товару(предмету лізингу) на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю Вартості фінансування до моменту купівлі товару (предмету лізингу)постачальником (лізингодавцем). У разі зменшення вартості товару (предмету лізингу) на момент його передачі отримувачу (лізингоодержувачу) різниця Вартості фінансування поверненню не підлягає.
Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.
Зокрема, у пункті 8.3 Договору № 131117 від 06.10.2016 зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів постачальник (лізингодавець) має право вимагати зміни розміру Ревардингових (лізингових) платежів, а отримувач (лізингоодержувач) зобов'язаний прийняти такі зміни.
Коригування розміру Ревардингових (лізингових)платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості товару. Відповідно також не збільшується частина Ревардингових(лізингових) платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості Товару (предмету лізингу). Зазначене коригування індексує частину Ревардингових (лізингових) платежів - комісію (винагороду) постачальника (лізингодавця) в частині витрат на фінансування товару (предмета лізингу) - пункт 8.8 Договору.
Розмір Ревардингової (лізингової) плати може індексуватися залежно від конвертації гривні в іноземну валюту та від зміни ситуації на грошовому ринку (пункт 8.13 Договору).
За змістом пунктів 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 Договору № 131117 від 06.10.2016 розмір Ревардингової (лізингової) плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість товару (предмета лізингу), проте формули перерахунку цей Договір не передбачає.
У разі відмови отримувача (лізингоодержувача) від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості товару (предмета лізингу) постачальник(лізингодавець) має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення товару (предмета лізингу), а сплачені споживачем платежі не повертаються (пункт 8.15 Договору).
Згідно з пунктом 8.14 Договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання- передачі товару (предмета лізингу) між постачальником (лізингодавцем) та отримувачем (лізингоодержувачем). За дострокову сплату ревардингових (лізингових) платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, отримувач (лізингоодержувач) сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.
Також, розділ 12 Договору від 06.10.2016 № 131117встановлює жорстку односторонню відповідальність отримувача (лізингоодержувача) не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою (пункт 12.11), що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статей 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено вичерпний перелік лізингових платежів, а саме: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Передбачені пунктами 5.2, 5.4, та підпунктами а), в) пункту 8.2.1 вказаного Договору мої зобов'язання, як лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору - «Вартість фінансування» та комісію за передачу товару (предмета лізингу), а також визначені пунктом 8.2.3 даного договору обов'язки сплатити другийревардинговий(лізинговий) платіж, виходять за межі переліку передбачених Законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними.
Про те, що «Вартість фінансування» платіж не є лізинговим платежем, свідчить і той факт, що у Договорі №131117 від 06.10.2016 у розділі 1 «Визначення термінів», Ревардинговий (Лізинговий) платіж і Вартість фінансування мають свої окремі визначення, із яких також випливає, що Вартість фінансуванняне підпадає під визначення Лізингового платежу, наведене у статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».
Вказану обставину підтверджує і той факт, що пунктом 12.11 оспорюваного Договору передбачено, що у випадку розірвання договору отримувачем (лізингоодержувачем)Вартість фінансування за організацію даного договору отримувачу (лізингоодержувачу) не повертається.
Умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по- друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Фактично Договір № 131117 від 06.10.2016 забезпечує захист інтересів лише ТОВ «Діамант Авто ЛТД», що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.
Згідно частин 5,6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016року№ 6-3020цс15.
За умовами вищезазначеного Договору до отримання автомобіля «Hyundai Sonata» позивач повинен сплатити ТОВ «Діамант Авто ЛТД» не менше половини його вартості. Обов'язок сплатити 50 % вартості авто у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня у ТОВ «Діамант Авто ЛТД».
Послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та фінансового лізингу є фінансовими послугами (пункти 5, 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
У переліку фінансових установ, унесених до Державного реєстру фінансових установ, розташованому на веб-порталі Національної комісії, що здійснює державнерегулювання у сфері ринків фінансових послуг, відсутні дані щодо наявності ліцензії у ТОВ «Діамант Авто ЛТД» для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб та взагалі це підприємство не внесено до Державного реєстру фінансових установ. Вказаний факт свідчить про відсутність такого дозволу та ліцензії, що суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Згідно приписів статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
У зв'язку з тим, що Договір № 131117 від 06.10.2016, укладений між ТОА «Діамант Авто ЛТД» та позивачем, нотаріально посвідчено не було, отже він є нікчемним.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15.
Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.
Позивачем 06.10.2016 на вимогу ТОВ«Діамант Авто ЛТД»сплачено на рахунок товариства за спірним правочином 74 000 гривень, які у разі визнання договору нікчемним підлягають поверненню ОСОБА_1
На підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Діамант Авто ЛТД» про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів - задовольнити.
Визнати недійсним(нікчемним) договір «ревардингу» № 131117 від 06 жовтня 2016 року з додатками, укладений між ТОВ «Діамант Авто ЛТД» та ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: 27.06.2017