У Х В А Л А

Іменем України

«21» червня 2017 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Погрібний С.О., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до з суду з вказаним позовом до відповідачів, просить суд: визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за реєстровим №1625, від 15 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 удаваним правочином, застосувати до правовідносин щодо оспорюваного договору купівлі-продажу правила, які регулюють відносини за договором застави, а також поновити право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

Представник позивача в порядку забезпечення позову звернувся до суду із вимогою про накладення арешту на квартиру №12, що знаходиться в м. Одесі по вул. Армійській, буд.12, площею 44,9 кв.м., та зареєстрована за ОСОБА_2, оскільки невжиття відповідних заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заяву про забезпечення позову розглянуто за правилами ч.1 ст.153 ЦПК України.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних причин.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За правилом ст.153 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В порушення наведених вимог, представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру №12, що знаходиться в м. Одесі по вул. Армійській, буд. 12, яка не належить на праві власності ані позивачу, ані відповідачу, не є предметом спору.

Додатково судом враховано, що предметом спору є інше майно кватира №18 в будинку №12 по вул. Армійській в м. Одесі, право власності на яку отримав відповідач ОСОБА_2 за оспорюваним договором купівлі-продажу нерухомого майна. Разом з цим, представник позивача у своєму клопотанні просить накласти арешт на квартиру, що не має стосунку розгляду цього спору та не належить жодній із сторін по справі.

Таким чином, суд звертає увагу, що накладення арешту можливе тільки за умови доведеності факту належності майна відповідачу на праві власності та не може порушити права та інтереси інших осіб, які не є учасниками цієї справи.

Таким чином, суд вважає зазначену заяву необґрунтованою належним чином, такою, ухвалення якої може призвести до порушенню прав та обовязків третіх осіб, з огляду на що вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 152, 153 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

21.06.2017