_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/123/16-ц
Провадження № 2/520/5480/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр стоматології «МК» про оформлення трудових відносин, встановлення періоду роботи, оформлення та видачі трудової книжки, скасування наказів, стягнення заробітної плати, належних виплат при звільненні, моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 у січні місяці 2016 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким встановити період її роботи в ПП «Центр стоматології МК» з 17 листопада 2014 року по 30 листопада 2015 року; стягнути з відповідача на її ОСОБА_1- користь заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати; зобовязати відповідача нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи; зобовязати відповідача належно оформити та видати трудову книжку за період фактичної роботи; стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні відпустки станом на день звільнення, вихідну допомогу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Під час судового розгляду справи позивач (її представник) неодноразово збільшувала і уточнювала свої вимоги і в судовому засіданні представник позивача просила суд встановити період роботи на підприємстві з 17.11.2014 року, стягнути з відповідача заробітну плату в сумі 92946,73 грн, компенсацію за невикористану відпустку 9042 грн, компенсацію за додаткові відпустки 4219,6 грн; визнати незаконним та скасувати наказ №13/к від 22.07.2015 року (про прийняття на роботу ОСОБА_1Й.), визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №19/15 к від 01.12.2015 року і поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря хірурга-стоматолога, зобовязати відповідача нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1; зобовязати відповідача належно оформити та видати трудову книжку за період фактичної роботи; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Після перерви до судового засідання ні позивачка ні її представник не зявились. Представник позивача адвокат ОСОБА_2 надала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування у відпустці.

Представник відповідача позов не визнає і просила закінчити розгляд справи за відсутності позивачевої сторони, належним чином повідомленої про час і місце слухання справи.

Суд приймає до уваги, що даний спір випливає з трудових правовідносин, що справа в провадженні суду знаходиться з лютого 2016 року (а.с.16), що позивачева сторона надала по справі письмові і усні пояснення, висловилась щодо своєї правової позиції за даним спором і вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача.

Судом встановлено:

22.07.2015 року ОСОБА_1 надала до ПП «Центр стоматології «МК» заяву про прийняття її на роботу на посаду лікаря стоматолога-хірурга з 24.07.2015 року. 22.07.2015 року адміністрацією ПП «Центр стоматології «МК» видано наказ №13/к про прийняття з 24.07.2015 року ОСОБА_1 на посаду лікаря стоматолога-хірурга за сумісництвом з окладом згідно штатного розкладу. Наказом керівника підприємства №12/15 встановлено місячний оклад лікарю стоматологу- хірургу в розмірі 2800 грн, при виконанні роботи за сумісництвом розмір окладу визначено в 1400 грн. Станом на липень місяць 2015 року основним місцем роботи ОСОБА_1 була робота на посаді лікаря стоматолога в ПП «СК Дентал АРТ». З 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 перестала зявлятися на роботі в ПП «Центр стоматології «МК», причини неявки адміністрації підприємства не повідомила. 01.12.2015 року адміністрація підприємства видала наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря стоматолога-хірурга з 02.12.2015 року з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України прогул без поважних причин.

Позивачка стверджує, що звільнення її з посади лікаря адміністрація підприємства зробила з порушення вимог КЗпП України, тому вона ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом за захистом порушеного права. Позивачева сторона доводить, що на посаді лікаря стоматолога-хірурга в ПП «Центр стоматології «МК» ОСОБА_1 працювала з 17 листопада 2014 року повний робочий день, тому вимагає встановити період роботи у відповідача з 17 листопада 2014 року по 30 листопада 2015 року і стягнути за цей період з відповідача зарплату, яка повинна бути не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні та зобовязати відповідача нарахувати і сплатити передбачені законом податки і внески з заробітної плати за цей період. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на пояснення свідка ОСОБА_3, якій 21.11.2014 року, 05.01.2015 року позивач надавала медичну допомогу як лікар стоматолог і на відеозапис реклами ПП «Центр стоматології «МК». ОСОБА_1 вважає наказ про прийняття її на посаду лікаря стоматолога-хірурга за сумісництвом таким, що не відповідає вимогам закону і вимагає скасувати цей наказ. Наказ адміністрації підприємства про звільнення з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України позивачка також вважає незаконним, вимагає його скасувати і поновити її на посаді лікаря стоматолога-хірурга ПП «Центр стоматології «МК».

ОСОБА_1 доводить, що при звільненні її з посади лікаря стоматолога-хірурга відповідач допустив порушення вимог ст..47 і ст.116 КЗпП України і в день звільнення не видав належно оформлену трудову книжку та не провів повний розрахунок. Тому позивачка вимагає зобовязати адміністрацію підприємства оформити та видати їй трудову книжку з зазначенням фактичного періоду роботи, стягнути з відповідача заробітну плату за період з 17.11.2014 року по 1.12.2015 року, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію за додаткову відпустку - всього в загальній сумі 92946,73 грн.

Представник відповідача, не визнаючи позов ОСОБА_1, стверджувала, що вимоги позивачки не містяться на фактичних обставинах і на вимогах діючого трудового законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Так, заяву про працевлаштування ОСОБА_1 власноручно написала і надала до адміністрації підприємства 22.07.2015 року. На момент працевлаштування в ПП «Центр стоматології «МК» ОСОБА_1 мала постійну роботу в ПП «СК Дентал АРТ», тому робота позивачки в ПП «Центр стоматології «МК» могла бути тільки за сумісництвом. Запис відомостей про роботу за сумісництвом в трудовій книжці працівника проводиться за бажанням цього працівника. ОСОБА_1 трудову книжку адміністрації ПП «Центр стоматології «МК» не надавала, з вимогою внести відповідний запис до трудової книжки не зверталась. З 26.11.2015 року ОСОБА_1 перестала зявлятися на роботу, що підтверджується відповідними актами про відсутність лікаря ОСОБА_1 на роботі в ПП «Центр стоматології «МК» на а.с. 42-47. Причини неявки адміністрації підприємства ОСОБА_1 не повідомила, на телефонні дзвінки не відповідала, тому 01.12.2015 року адміністрація підприємства звільнила позивача з посади лікаря за прогули. З позивачкою підприємство розрахувалось у повному обсязі, що відповідач підтверджує виписками з відомостей про нарахування заробітної плати. Відповідні податки і внески з заробітної плати позивача підприємство сплатило, що також підтверджується довідками Ф-5ОК і 7-ОК.

Дослідивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінфіну від 28.06.1993 р. № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації. Суд встановив, що з 24.07.2015 року ОСОБА_1 працювала за сумісництвом на ПП «Центр стоматології «МК». Зазначене підтверджується заявою позивача, наказом про прийняття на роботу, відомостями про нарахування заробітної плати, поясненнями свідків як зі сторони позивача (ОСОБА_4, ОСОБА_5П.) так і зі сторони відповідача (ОСОБА_6, ОСОБА_7М.).

Судом встановлено і визнано сторонами, що станом на 22.07.2015 року ОСОБА_1 мала основну регулярно оплачувану роботу на посаді лікаря стоматолога ПП «СК Дентал АРТ». Про що свідчить і відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1, яку позивачка надала на вимогу суду для огляду в судовому засіданні (на вимогу суду позивач не зробила ксерокопію трудової книжки) і довідка з УПФ України в Київському районі м.Одеси за формою ОК-5- індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.90). Доводи позивача про роботу в ПП «Центр стоматології «МК» з 17 листопада 2014 року не підтверджені належними доказами. Відеозапис реклами ПП «Центр стоматології «МК» свідчить, що позивач приймала участь тільки в рекламі підприємства, що підтверджується поясненнями свідків: лікаря ОСОБА_8, якого підприємство також запросило прийняти участь у рекламі, працівників підприємства ОСОБА_6, ОСОБА_7 Пояснення свідка ОСОБА_3 не є належним та допустимим доказом роботи ОСОБА_1 в ПП «Центр стоматології «МК» з 17 листопада 2014 року: свідок не зазначив адресу ПП «Центр стоматології «МК», відсутні амбулаторні карти свідка. До пояснень свідка ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_5 суд ставиться критично, тому як рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.04.2017 року встановлено, що ОСОБА_4 на підприємстві працювала з серпня 2015 року, а ОСОБА_5 пояснив в судовому засіданні, що звільнився з підприємства в березні 2015 року.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом встановлено, що з 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі в ПП «Центр стоматології «МК». В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала, що з 26.11.2015 року не працює у відповідача. Ні в позові ні в вільних поясненнях ОСОБА_1 не зазначила причину неявки на роботу з 26.11.2015 року, та причину неповідомлення адміністрації підприємства про причини неявки. Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які приймали участь у складанні актів про відсутність позивачки на роботі в період з 26.11.2015 року по 01.12.2015 року, підтвердили в судовому засіданні, що адміністрація підприємства намагалась зясувати причину відсутності ОСОБА_1 на роботі і неодноразово телефонувала позивачці, але ОСОБА_1 на звязок не виходила. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 з 26.11.2015 року була відсутня на роботі В ПП «Центр стоматології «МК» без поважних причин, тобто вчинила прогул.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Проаналізувавши вищенаведену норму закону, суд прийшов до висновку, що при звільненні ОСОБА_1 з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП відповідачем дотримані вимоги законодавства, тому правові підстави для скасування наказу про звільнення відсутні.

Доводи позивача про неправомірність наказу про звільнення з тих підстав, що наказ видано не власником (директором підприємства), а заступником директора ОСОБА_9, спростовуються статутом підприємства, посадовою інструкцією заступника директора, наказом директора підприємства про призначення ОСОБА_9 на посаду заступника директора підприємства.

Згідно з абз. 4 п. 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою спільним Наказом Мінпраці, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 17.08.1993 р. на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Пункт 2.14 зазначеної Інструкції визначає, що робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим рядком і запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Судом встановлено, що робота ОСОБА_1 за сумісництвом в ПП «Центр стоматології «МК» оформлена була у відповідності до діючого законодавства з 24.11.2015 року, що позивач трудову книжку до підприємства не надавала і з вимогами про внесення записів про роботу за сумісництвом не зверталась. З огляду на викладене, вимоги позивача в частині зобовязання відповідача оформити і видати трудову книжку є безпідставними.

Надані суду письмові докази свідчать, що за весь період роботи позивача в ПП «Центр стоматології «МК» заробітна плата перераховувалась на картковий рахунок, який ОСОБА_1 було відкрито в ПАТ «ПУМБ», що при звільненні ОСОБА_1 з нею проведено повний розрахунок. Зазначене підтверджується виписками з відомостей про нарахування заробітної плати (а.с. 54-58 т.1), платіжними дорученнями та реєстрами перерахування на рахунки отримувачів заробітної плати (а.с.154-180 т.1).

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про встановити період її роботи в ПП «Центр стоматології МК» з 17 листопада 2014 року суд вважає не доведеними; вимоги про скасування наказів про прийняття на роботу безпідставними, вимоги про скасування наказу про звільнення з роботи і про оформлення та видачу трудової книжки, такими, що не містяться на фактичних обставинах по справі і на вимогах закону. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, тому як є похідними від вищевказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог до Приватного підприємства «Центр стоматології «МК» про оформлення трудових відносин, встановлення періоду роботи, оформлення та видачі трудової книжки, стягнення заробітної плати, належних виплат при звільненні, моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.