Справа № 460/1339/17
Провадження №2/460/1204/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.06.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді: Кондратьєвої Н.А.

при секретарі - Юрчишині В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулася до відповідачів з позовом про визнання такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування покликалася на те, що вона є власником зазначеного житлового будинку, в якому окрім неї зареєстровані відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, однак відповідачі у даному житловому будинку не проживають близько 18 років, їхніх особистих речей в будинку немає, будинком взагалі не інтересуються, відповідачі не користуються будинком понад термін, передбачений законодавством , однак добровільно не бажають знятися з рестрації з належного їй на праві власності будинку, а відтак відповідно до вимог ст.405 ЦК України, ст.163 ЖК України звертається з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком.

У судове засідання позивач не з'явилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Згідно із ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений ЦК України й законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2016, позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.06.2016р серія та номер 567 (а.с.5,6).

З довідки виданої Виконавчим комітетом Немирівської селищної ради №677 від 23.03.2017р. вбачається, що відповідачі зареєстровані в вищезазначеному жзитловому будинку.

Відповідно до ст.214 ЦПК, під час ухвалення рішення суд з-поміж іншого вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно правової позиції ВСУ в справі № 6-709цс16: Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У постанові від 16.11.2016р. за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК, ВСУ зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь- яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік».

В силу вимог ст.360-7 ЦПК України правові позиції ВСУ є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом не встановлено, що між позивачкою і відповідачами, не існувало будь-яких домовленостей щодо порядку користування спірним житлом; відповідачі були зареєстровані в житловому будинку, однак без поважних причин не проживають в ньому понад один рік.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 обрали собі інше місце проживання, спірне житло залишили і в ньому не проживають понад встановлені законом терміни без поважних причин, тобто понад рік, не сплачують витрат на утримання будинку; позивачка, як власник житлового будинку, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя Н.А.Кондратьєва