Справа № 462/3547/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/2426/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

29.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, в якому просив зобов»язати її на наступних зборах трудового колективу Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області публічно вибачитися перед ним та спростувати таку інформацію:

«Однак, 23 березня 2016 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області призначено ОСОБА_2, особу без стажу роботи за фахом на державній службі та без жодного стажу роботи за фахом на керівних посадах в інших сферах, не кажучи вже про освіту технічного спрямування, яка є обовязковою для призначення на посаду спеціаліста чи державного інспектора, не те що курування роботи цілого управлінням нагляду у промисловості і на обєктах підвищеної небезпеки, управління гірничого нагляду, та відділів розслідувань нещасних випадків, експертної роботи чи ринкового нагляду»; «…відсутність будь-якого управлінського досвіду не заважає ОСОБА_2 вимагати від підлеглих йому державних інспекторів праці, інших службових та посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області, чинити тиск на субєктів господарської діяльності, використовувати службове становище з метою отримання неправомірної вигоди»; «Основною професійною характеристикою, що можна надати даній особі за час перебування на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області є його професійна некомпетентність відсутність здатності в межах визначених за посадою повноважень застосовувати спеціальні знання, уміння та навички, повна відсутність таких знань, а також сумнівні відповідні моральні та ділові якості для належного виконання встановлених завдань і обовязків, відсутність бажання елементарного інтелектуального розвитку та професійного навчання»; «З призначенням даного «керівника», штатний розпис Головного управління Держпраці у Львівській області з блискавичною швидкістю почав наповнюватися сумнівними кадрами, без відповідних знань та навичок, що замість механізму допомоги громадянам нашої і так у певній мірі знедоленої держави, вважають державну службу засобом особистого збагачення»; «…замість професійної оцінки викладених фактів та розяснень, заступник начальника ОСОБА_2 вивчає документацію виключно на предмет граматики та розміщення знаків пунктуації, інтуїтивно приймаючи рішення про її підписання чи не підписання»; «Здійснення тиску на працівників сам ОСОБА_5 як «правдивий» керівник посадова особа державного органу влади у постмайданівській Україні мотивує словами: «Хто б….не схилить голову тому п….і мені п…..куди Ви будете жалітись. У мене багаторічний досвід і я знайду спосіб щоб ОСОБА_6 з…..»; «…враховуючи невідповідність займаній посаді ОСОБА_2 не лише за кваліфікаційними вимогами, але й за своїми морально-психологічними якостями, вважаємо таке призначення не просто необґрунтованим та незаконним, але й плювком в лице жертвам майдану, їх родичам та тим громадянам нашої Держави, що надіються на позитивні зміни та довгоочікувані зрушення в Україні»; «…беручи до уваги зловживання службовим становищем, перевищення повноважень, порушення трудових прав та дискримінацію працівників, систематичність зловживань за настільки короткий час «керування» зазначеного «діяча»…»; «…заступник начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_2 був призначений на посаду з порушенням процедури, встановленої законом і за своїми діловими та моральними якостями не може обіймати цю посаду, а також чинить тиск на працівників. Звернення було підготовлене її юристами і висловлює її думку, яку на її переконання розділять й інші працівники колективу»; «ОСОБА_7 неналежним чином вивчає документи, які готуються інспекторами, зокрема, відповіді на звернення громадян. Досить часто повертає їх на дооформлення, в результаті чого затрачається велика кількість часу, що призводить до неналежного розгляду звернень громадян» та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 50000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що внаслідок поширення відповідачкою зазначеної негативної та недостовірної інформації відносно нього працівникам Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області, в даному колективі порушилося визнання його цінності як унікальної біопсихосоціальної цінності, позитивна соціальна оцінка в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності його діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, та принижена набута суспільна оцінка його ділових і професійних якостей при виконанні ним трудових, службових, громадських чи інших обов'язків, а відомості про незаконне призначення його на посаду спричинило істотну втрату авторитету як керівника, сумнів у підлеглих щодо необхідності виконувати його вказівки.

Внаслідок поширення такої інформації порушився звичний уклад його життя, виникли клопоти з усуненням безпосередніх наслідків поширення недостовірних відомостей, почалися непорозуміння з членами колективу, що заподіяло йому істотні душевні страждання.

Враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивача, ступінь зниження його престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також вимоги добросовісності, справедливості та розумності, просив стягнути в свою користь 50 000 гривень моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлгає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно зі ст.3 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до положень ст.34 Конституції України «кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір».

Згідно п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню, поширення в мережі Інтернет, викладення в характеристиках, заявах, листах адресованих іншим особам. Недостовірною є інформація яка викладена неправдиво або містить відомості про події та явища яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

В пункті 19 цієї Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судом встановлено, що позивач з 23.03.2016 року працює на посаді заступника начальника Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області, що стверджується наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №36-к від 23.02.2016 року, витягом з протоколу засідання конкурсної комісії для проведення відбору кандидатів на заміщення вакантних посад ГУ Держпраці у Львівській області від 17-19.02.2016 року, листом Мінсоцполітики №3881/0/14-16/09 від 17.03.2016 року, наказом Держслужби України з питань праці №16-кт від 23.03.2016 року, наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №62-к від 23.03.2016 року /а.с.9, 10, 12, 14/.

З 10.06.2016 року по 25.06.2016 року позивач відряджався в зону АТО для участі в заході «Єдина Соборна Україна» з метою розяснення військовослужбовцям їх прав та гарантій на час виконання державних або громадських обовязків з питань трудового законодавства України, що стверджується копією листа Державної служби України з питань праці від 08.06.2016 року та наказом ГУ Держпраці у Львівській області №559-вд від 08.06.2016 року /а.с.15, 16/.

16.06.2016 року відповідачем ОСОБА_4 на електронні адреси працівників Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області було надіслано лист із вкладенням файлу у форматі Microsoft Word із заголовком «Народному депутату України VІІІ демократичного скликання (5)» та проханням підтримати та підписати листа, роздруківку якого ( електронного листа) додано до матеріалів позовної заяви.

В даному файлі містився текст звернення на адресу народного депутата України VІІІ демократичного скликання, Міністра соціальної політики України, Голови Держпраці України, Голови Львівської ОДА, Начальника Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Львівській та Закарпатській областях, а також колективу працівників ГУ Держпраці у Львівській області. Автором даного звернення зазначено колектив працівників ГУ Держпраці у Львівській області.

17.06.2016 року відбулися Збори трудового колективу Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області (копія протоколу додається). Питанням №2 у порядку денному зборів було включено обговорення змісту звернення, ініційованого головним державним інспектором Яворівською О.Г., адресованого Міністру Соціальної політики України ОСОБА_8 та Голові Держпраці України ОСОБА_9 стосовно призначення та роботи заступника начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_2 а також заступника начальника Управління з питань праці ОСОБА_10

Виступаючи на Зборах трудового колективу 17.06.2016 року, відповідачем у справі ОСОБА_4 було виголошено інформацію, яка на думку ОСОБА_2, містить фактичні твердження, які є негативними та недостовірними, порушують його честь, гідність та ділову репутацію.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що наведена відповідачем інформація сформульована в загальній формі, як загальна характеристика, з точки зору заявника, не місить жодних фактичних даних, не вказує на будь-які конкретні дії та не містить інформації про вчинення будь-яких дій саме позивачем. Виклад цієї інформації і її значення в загальному контексті скарг свідчать, що за своєю сутністю ці фрази є субєктивними оціночними судженням в розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію». А зазначена у скаргах щодо позивача негативна інформація не є недостовірною безпосередньо відносно позивача, тому що не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, а тому в силу вимог закону, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахування практики Європейського суду, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Скарги не поставили під загрозу ділову репутацію ОСОБА_2, оскільки їх зміст не став відомим загалу, засобам масової інформації, а також не було будь-якої іншої форми публічного розголосу, звернення ОСОБА_4 не виходило за межі прийнятної критики, особливо, оскільки ці межі при поданні звернень з метою певної перевірки можуть бути ширшими стосовно державних службовців порівняно з приватними особами.

Однак, з таким висновком суду колегія не може погодитися з наступних мотивів.

Як вбачається із розяснень, наданих у рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української PCP (справа про поширення відомостей) звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи посадовими особами цього органу при виконанні ними своїх службових обовязків не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. П.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року (справа про поширення відомостей).

Як вбачається зі змісту листа, адресованого народному депутату України VІІІ демократичного скликання, Міністру соціальної політики України, Голові Держпраці України, Голові Львівської ОДА, Начальнику Міжрегіонального управління Нацдержслужби у Львівській та Закарпатській областях, а також колективу працівників ГУ Держпраці у Львівській області, автором даного звернення був зазначений колектив працівників ГУ Держпраці у Львівській області. У зазначеному зверненні, що не було адресоване правоохоронним органам, зазначається про вчинення позивачем дій, які підпадаєють під ознаки кримінально-караних діянь. Автор листа, звинувачуючи позивача у вчиненні таких дій, не посилається на джерело отримання такої інформації.

Зокрема, таке зазначено у висловах «…відсутність будь-якого управлінського досвіду не заважає ОСОБА_2 вимагати від підлеглих йому державних інспекторів праці, інших службових та посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області, чинити тиск на суб»єктів господарської діяльності, використовувати службове становище з метою отримання неправомірної вигоди»; «з призначенням даного «керівника», штатний розпис Головного управління Держпраці у Львівській області з блискавичною швидкістю почав наповнюватися сумнівними кадрами, без відповідних знань та навичок, що замість механізму допомоги громадянам нашої і так у певній мірі знедоленої держави, вважають державну службу засобом особистого збагачення»; «…беручи до уваги зловживання службовим становищем, перевищення повноважень, порушення трудових прав та дискримінацію працівників, систематичність зловживань за настільки короткий час «керування» зазначеного «діяча»…».

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), беручи до уваги зазначені вище конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що інформація, яка поширена відповідачем через мережу інтернет шляхом надіслання на електронні адреси працівників Головного управління Державної служби України з питань праці у Львівській області листів із вкладенням файлу у форматі Microsoft Word із заголовком «Народному депутату України VІІІ демократичного скликання (5)» наступного змісту: «…відсутність будь-якого управлінського досвіду не заважає ОСОБА_2 вимагати від підлеглих йому державних інспекторів праці, інших службових та посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області, чинити тиск на суб»єктів господарської діяльності, використовувати службове становище з метою отримання неправомірної вигоди»; «з призначенням даного «керівника», штатний розпис Головного управління Держпраці у Львівській області з блискавичною швидкістю почав наповнюватися сумнівними кадрами, без відповідних знань та навичок, що замість механізму допомоги громадянам нашої і так у певній мірі знедоленої держави, вважають державну службу засобом особистого збагачення»; «…беручи до уваги зловживання службовим становищем, перевищення повноважень, порушення трудових прав та дискримінацію працівників, систематичність зловживань за настільки короткий час «керування» зазначеного «діяча»…», поширена більш ніж одній особі, не відповідає дійсності, оскільки достовірність такої не підтверджена, а відтак є недостовірною.

Щодо спростування даної інформації у визначений позивачем спосіб, то у задоволенні позовних вимог в цій частині, на думку колегії суддів, слід відмовити, оскільки автором даного листа зазначений трудовий колектив працівників ГУ Держпраці у Львівській області, а не відповідач ОСОБА_4

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, викладену в листі, адресованому народному депутатові України VIII скликання, Міністерству соціальної політики України, голові Держпраці України, голові Львівської ОДА, начальнику міжрегіонального управління Нацдержслужби у Львівській та Закарпатській областях, а також колективу працівників Головного управління Держпраці у Львівській області, наступного змісту:

«…відсутність будь-якого управлінського досвіду не заважає ОСОБА_2 вимагати від підлеглих йому державних інспекторів праці, інших службових та посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області, чинити тиск на суб»єктів господарської діяльності, використовувати службове становище з метою отримання неправомірної вигоди»;

«з призначенням даного «керівника», штатний розпис Головного управління Держпраці у Львівській області з блискавичною швидкістю почав наповнюватися сумнівними кадрами, без відповідних знань та навичок, що замість механізму допомоги громадянам нашої і так у певній мірі знедоленої держави, вважають державну службу засобом особистого збагачення»;

«…беручи до уваги зловживання службовим становищем, перевищення повноважень, порушення трудових прав та дискримінацію працівників, систематичність зловживань за настільки короткий час «керування» зазначеного «діяча»…».

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки в цій частині рішення суду відповідає нормама матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 08 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, викладену в листі, адресованому народному депутатові України VIII скликання, Міністерству соціальної політики України, голові Держпраці України, голові Львівської ОДА, начальнику міжрегіонального управління Нацдержслужби у Львівській та Закарпатській областях, а також колективу працівників Головного управління Держпраці у Львівській області, наступного змісту:

«…відсутність будь-якого управлінського досвіду не заважає ОСОБА_2 вимагати від підлеглих йому державних інспекторів праці, інших службових та посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області, чинити тиск на суб»єктів господарської діяльності, використовувати службове становище з метою отримання неправомірної вигоди»;

«з призначенням даного «керівника», штатний розпис Головного управління Держпраці у Львівській області з блискавичною швидкістю почав наповнюватися сумнівними кадрами, без відповідних знань та навичок, що замість механізму допомоги громадянам нашої і так у певній мірі знедоленої держави, вважають державну службу засобом особистого збагачення»;

«…беручи до уваги зловживання службовим становищем, перевищення повноважень, порушення трудових прав та дискримінацію працівників, систематичність зловживань за настільки короткий час «керування» зазначеного «діяча»…».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_11