Номер провадження: 22-ц/785/3869/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір житлового найму, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28.02.2017 року,

встановила :

05.10.2016 року ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання за ними разом з малолітнім ОСОБА_6, права користування житловою кімнатою АДРЕСА_1, яке на даний час перебуває на балансі Приморської районної адміністрації, та про зобов'язання укласти з ОСОБА_2 договір найму на зазначену житлову кімнату зі складом сім'ї дві особи, а саме сином ОСОБА_6 та малолітнім сином ОСОБА_6

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказували, що постійно проживають в спірній кімнаті з 1992 року, яка є їх єдиним житлом, сплачуючи усі належні комунальні платежі за житло, та зареєстровані за адресою цього гуртожитку, але фактично кімната, яку вони займають, не є житловою.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.02.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що спірне приміщення використовується позивачами як житлове, знаходиться на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку, та вони посилилися у спірну кімнату зі згоди колишнього власника гуртожитку, і не врахував те що позивачі, проживаючі в спірній кімнаті з 1992 року, сплачують всі необхідні комунальні платежі, утримують кімнату в належному стані, використовують кімнату яке єдине житло за зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення кімнати, яку вони займають та в якій проживають. У зв'язку з тим, що у позивачів відсутній договір найму житлового приміщення, вони обмежені у своїх правах і не можуть приватизувати займану ними кімнату.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно з рішенням виконкому Одеської міської ради від 12.12.2013 року № 461 «Про затвердження актів приймання-передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м.Одеси гуртожитків з інженерними мережами, зовнішніми інженерними мережами та газовими котельнями, які належать державному підприємству «Одеська залізниця» та розташовані в м. Одесі» гуртожиток за адресою : АДРЕСА_1 передано на баланс КП «ЖКС «Фонтанський» разом з списком громадян, які проживають у даному гуртожитку.

Відповідно до довідки-витягу з будинкової книги про склад сім'ї та прописку за вих. № 896 від 19.05.2016 року, з 1992 року місце проживання позивача ОСОБА_2 та з 1993 року місце проживання позивача ОСОБА_3 зареєстровано в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, де вони проживають разом з малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Як вбачається з листа заступника начальника Одеської залізниці від 28.12.2007 року, старшому енергодиспетчеру дистанції енергозабезпечення ОСОБА_5 було дозволено проживання з сім'єю, а саме дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3, в нежитловій кімнаті (червоний куток), яку вони займають з 1992 року в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

З довідки начальника Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 ДП «Одеська залізниця» від 13.11.2013 року слідує, що ОСОБА_5 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює оплату з комунальні послуги за цією адресою (а.с.18).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа у гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є підставою для вселення на надану жилу площу.

Проте позивачі не надали суду доказів на підтвердження того, що ДП «Одеська залізниця» спільно з профспілковим комітетом цього підприємства приймалося рішення про надання ОСОБА_5 разом з членами його сім'ї житлової площі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, а так само не надали суду доказів стосовно того, що адміністрацією ДП «Одеська залізниця» було видано ОСОБА_5 спеціальний ордер на вселення разом з членами його сім'ї на надану жилу площу у згаданому гуртожитку.

Також районний суд узяв до уваги те, що приміщення, в якому проживають позивачі, не є жилим, отже не може бути предметом договору найму жилого приміщення.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, що позивачі обмеженні у своїх правах і не можуть приватизувати займану ними кімнату, є необґрунтованими, оскільки вони не набули такого права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28.02.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов