У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дарницького району міста Києва Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця ТетянаВасилівна, про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, яка на день смерті мешкала у квартирі АДРЕСА_1.

З ОСОБА_6 вона проживала однією сім'єю майже 20 років. Оскільки остання була людиною похилого віку, мала незадовільний стан здоров'я, у зв'язку з чим потребувала постійної сторонньої допомоги, яку вона надавала відповідно до договору довічного утримання, укладеного в усній формі.

Посилаючись на те, що договір довічного утримання не було посвідчений нотаріально, а лише був укладений в усній формі, позивач просила визнати договір довічного утримання, укладений усно між ОСОБА_6 та нею, дійсним; визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання дійсним, визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що померлої ОСОБА_6 не було ні чоловіка, ні дітей, її мати була подругою померлої, а у неї з ОСОБА_6 склалися дружні стосунки.

Останні 20 років вона з ОСОБА_6 фактично проживали однією сім'єю, допомагала їй, підтримувала матеріально та морально.

За життя ОСОБА_6 мала намір за договором довічного утримання передати їй у власність вищевказану квартиру.

18 січня 2016 року вона з ОСОБА_6 звернулися до нотаріуса для посвідчення договору довічного утримання, однак такий договір посвідчено не було у зв'язку з тим, що приватний нотаріус Троїцький С.Є. був завантажений у цей день та просив звернутися пізніше, при цьому порекомендував їй спочатку провести оцінку квартири з метою визначення її вартості, оскільки без вказаного документу підписання договору довічного утримання у нотаріуса буде неможливим, так як ціна договору є його істотною умовою.

У визначений нотаріусом для укладення договору день, ОСОБА_6 було вже значно гірше, а тому договір довічного утримання не було укладено, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Вважаючи, що вона в повному обсязі виконувала зобов'язання, передбачені усним договором довічного утримання, позивач просила визнати вказаний договір дійсним та визнати за нею право власності на зазначену квартиру.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами установлено, що за життя ОСОБА_6 перебувала на обслуговуванні Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дарницького району м. Києва згідно поданої нею заяви від 28 лютого 2012 року як одинока, самотня й потребуюча надання соціальних послуг особа, а отже, договорів довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_9 укладено не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_9 суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють, врахував, що усний договір довічного утримання (догляду), за яким передається у власність нерухоме майно підлягає нотаріальному посвідченню, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Позовні вимоги про визнання права власності є похідними від вимог про визнання договору довічного утримання дійсним, а тому суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Судові рішення ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дарницького району міста Києва Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на квартиру.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов