Номер провадження: 22-ц/785/3929/17
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Цюри Т.В.

- Сидоренко І.П.

при секретарі - Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_4 в свою користь 128 159,0 гривень, в обґрунтування чого посилався на наступне.

В лютому 2014 року ОСОБА_3 познайомився з адвокатом ОСОБА_4, яка обіцяла за два місяці допомогти позивачу у списанні через Національний банк України заборгованості перед ПАТ «ПрокредитБанк» за кредитом його дружини ОСОБА_5. Факт передачі коштів за названі послуги в розмірі 10 000,0 доларів США, як стверджує позивач, підтверджується рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області та особистими письмовими поясненнями відповідачки. Проте, ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань не виконала, мотивуючи складною суспільно-політичною ситуацією в країні, а також тим, що грошові кошти передала ОСОБА_6, втім на підтвердження цього доказів позивачу не надала. Після неодноразових вимог щодо повернення грошових коштів ОСОБА_4 15.11.2014 року через свого чоловіка в робочому кабінеті ОСОБА_7 передача позивачу 5000,0 доларів США, пообіцявши повернути решту коштів протягом двох тижнів. Проте, грошові кошти ОСОБА_3 так і не повернуті, з огляду на що останній звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 05.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області щодо дій адвоката ОСОБА_4

Як вбачається зі змісту скарги та до доповнень до неї, у лютому 2014 року адвокат ОСОБА_7 познайомив ОСОБА_3 з адвокатом ОСОБА_4 Беручи до уваги рекомендації адвоката ОСОБА_7 щодо кваліфікації та порядності адвоката ОСОБА_4, позивач звернувся до останньої з проханням про надання правової допомоги у позитивному вирішенні питання щодо спору з банківською установою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Письмової угоди про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 він не укладав, при цьому, на пропозицію відповідача авансом сплатити 10 000,0 доларів США за вирішення питання про списання банком ОСОБА_3 кредитної заборгованості останнім, як він сам стверджує, передано адвокату такі грошові кошти без будь-яких письмових підтверджень. Згодом, банк запропонував ОСОБА_3 часткове списання боргу, проте адвокат ОСОБА_4, як стверджує заявник, наполягала на тому, щоб позивач не давав згоди банку на такі умови, враховуючи, що ОСОБА_4 має наміри вирішити спір щодо заборгованості у м. Києві. Проте питання щодо списання заборгованості адвокатом не вирішено, а грошові кошти повернуті позивачу частково, після втручань адвоката ОСОБА_7

В межах дисциплінарного провадження КДКА Одеської області по справі № 327/15, реєстраційний №327/1/14-2/2015, комісією встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно існували договірні відносини щодо представництва останнього у зв'язку з його кримінальним переслідуванням на початку 2014 року, пов'язаним з відчуженням заставленого в межах кредитного договору майна та окремих цивільно-правових відносин, які випливають із зазначених обставин, про що свідчить укладена між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 угода про надання правової допомоги від 28.03.2014 року.

На підтвердження виконання адвокатом своїх обов'язків за вказаною угодою останньою надано було суду копії процесуальних документів.

Відповідно до рішення КДКА Одеської області від 27.04.2015 року, дисциплінарною палатою встановлено, що договір про надання правової допомоги від 28.03.2014 року зі слів ОСОБА_3 є вичерпаним, а припинення такого договору відбулось за згодою сторін.

Крім того, 26.01.2014 року ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_5 видано довіреності на представлення їх інтересів з повним об'ємом повноважень на ім'я ОСОБА_6. При цьому, як в ході дисциплінарного провадження, так і під час судового розгляду, позивач заявляв, що з ОСОБА_6 він особисто не знайомий, ніколи її не бачив, проте довіреність на ім'я адвоката ОСОБА_6 дійсно видавав на прохання адвоката ОСОБА_4

В письмових поясненнях, наданих КДКА Одеської області, ОСОБА_4 вказує, що дійсно наприкінці 2013 року вона отримувала від ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_5 документи за кредитними договорами, де вони є боржниками, для передачі таких документів адвокату ОСОБА_6, яка надає допомогу з питань врегулювання спірних ситуацій з банками. Після вивчення документів, ОСОБА_6 зазначила суму гонорару, яку згодом ОСОБА_4 повідомила позивачу. На підтвердження обізнаності позивача, що питанням врегулювання спорів щодо кредитних правовідносин ОСОБА_3 займатиметься адвокат ОСОБА_6 останнім видано відповідну довіреність для представлення інтересів позивача у різних державних органах та установах тощо.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_3 рішенням КДКА Одеської області від 27.04.2015 року закрито дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_4 за відсутністю в її діях ознак дисциплінарного проступку. Відомості щодо оскарження цього рішення до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України чи до суду не представлено.

Таким чином судом встановлено, що між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 дійсно існували правовідносини щодо надання позивачу правової допомоги відповідно до договору №1/пр від 28.03.2014 року. Проте, такі правовідносини припинені за згодою сторін, доказів існування інших правовідносин щодо надання адвокатом ОСОБА_4 правової допомоги ОСОБА_3 суду не надано.

Що стосується доводів та пояснень позивача про отримання адвокатом ОСОБА_4 грошових коштів за надання правової допомоги на підставі усного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, для виникнення в особи зобов'язання повернути безпідставно набуте майно повинні існувати наступні умови - отримання майна без достатньої правової підстави або у разі якщо такі правові підстави відпали.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги - домовленості, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За правилами ст. 27 цього Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об'єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

За ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, підставою для отримання адвокатом гонорару - грошової винагороди за надання правової допомоги - є укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі відповідно до вимог чинного законодавства, яким також повинен передбачатись порядок його повернення у разі невиконання сторонами умов такого договору.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, факт отримання грошових коштів за виконання договору з надання правової допомоги, укладеного в усній формі, на показаннях свідків, як на це вказував позивач, ґрунтуватися не може, це є неналежним способом доведення таких обставин.

Крім того, отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_4 не може підтверджуватись роздруківкою текстів SMS-повідомлень, ймовірно складених сторонами по справі, оскільки позивачем не доведено відносності, допустимості та належності таких доказів предмету доказування, а стороною відповідача не надано згоди на оголошення такої кореспонденції, хоча й не визнано факт його належності відповідачу. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що власне ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є авторами таких повідомлень, а також, що наведені номери телефону мобільного зв'язку належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Оскільки позивачем ОСОБА_3 не представлено суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, які б надали судові правову можливість задовольнити його позов, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у повному обсязі.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Судді апеляційного суду Одеської області В. А. Станкевич

Т.В. Цюра

І.П. Сидоренко