Провадження № 2/742/783/17
Єдиний унікальний № 742/1276/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідько В.М., за участі секретаря судового засідання Хотінь Ж.О., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до територіального центру соціального обслуговування управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до територіального центру соціального обслуговування управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 19.10.2015 року був прийнятий на роботу до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома відповідно до наказу від 13.10.2015 року про що було здійснено запис в трудовій книжці. 16.02.2017 року позивач вибув на навчання до Чернігівського національного технологічного університету, де знаходився на навчанні по 18.03.2017 року. Після повернення із навчання йому стало відомо про те, що наказом від 21 лютого 2017 року його було звільнено із займаної посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома згідно п 3 ст 40 КЗпП України, у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку. Вважає звільнення його з роботи протиправним і таким, що порушує його право на труд, оскільки його було звільнено безпідставно під час перебування у додатковій оплачуваній відпустці на період складання сесії, а тому просить поновити строк для подачі позовної заяви з урахуванням доручення про призначення адвоката від 28.03.2017 року йому, як пільговій категорії та скасувати наказ № 34 о.с. від 21 лютого 2017 року про звільнення його з роботи із займаної посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали посилаючись на те, що останнього було звільнено правомірно у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Крім того зазначили, що дане звільнення було проведено за згодою профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування, а тому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працює сільським головою с. Замістя. До сільської ради зверталися чотири чоловіки з проханням про заміну їм соціального працівника. ОСОБА_7 також зверталася до сільської ради, щоб замінили соціального працівника, адже ОСОБА_4 їх не влаштовував. На сході громадян села піднімалося питання про роботу соціального працівника, який не виконував свою роботу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є головою Ради ветеранів та була учасником комісії у с. Сухополова. Зайшовши до громадянки ОСОБА_9, остання попрохала щоб її обслуговувала жінка соціальний працівник, тому що ОСОБА_4 недобросовісно виконує свою роботу. А потім вона почула скарги на ОСОБА_4 і від інших громадян, а також ОСОБА_1.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює провідним фахівцем із соціальної роботи відділення соціальної допомоги вдома. Під час роботи ОСОБА_4 на нього надходили скарги від отримувачів соціальних послуг, які були викладені в письмовій формі.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона працює інспектором з кадрів. Всі отримувачі соціальних послуг, а саме Борщ, Поправка та ОСОБА_7 скаржилися на роботу соціального працівника ОСОБА_4 Йому було запропоновано, щоб він якось залагодив конфлікти із людьми, яких він обслуговував.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків дослідивши по справі письмові докази, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В суді встановлено, що 19.10.2015 року позивач ОСОБА_4 був прийнятий на роботу до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома, наказ № 103 від 13.10.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки АВ № 101596 від 27.03.2006 року.

Як вбачається із листа ознайомлення ОСОБА_4 був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом, з умовами праці на робочому місці соціального працівника с. Сухополова та Ярова Білещина, з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з колективним договором та посадовою інструкцією соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (а.с. 17)

На неодноразові письмові звернення громадян (а.с.30-33 ) сільським головою Сухополов»янської сільської ради було направлено до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування звернення про, те що соціальний робітник ОСОБА_4 неналежно виконує свої посадові обов»язки, в зв»язку з чим просять призначити іншого соціального працівника(а.с.31)

Наказом Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування № 33 від 27.01.2017 року було створено комісію для проведення перевірки якості надання соціальної послуги догляду вдома соціальним робітником ОСОБА_4 (а.с.34)

Відповідно до актів перевірки від 27.01.2017 та 30.01.2017 комісією зроблено висновок про прийняття рішення щодо подальшого перебування соціального робітника ОСОБА_4 на цій посаді в зв»язку з систематичним невиконанням посадових обов»язків соціального робітника (а.с.35-41) З даними актами перевірки ОСОБА_4 був ознайомлений, але ставити підпис категорично відмовився не пояснюючи причини, що підтверджується актом від 01.02.2017 року (а.с. 43)

Крім того згідно доповідної записки від 30.01.2017 року соціальний робітник ОСОБА_4 не відвідував отримувача соціальної послуги ОСОБА_7 з 13 січня 2017 року по 30 січня 2017 року, хоча згідно договору про надання соціальних послуг та графіка відвідування отримувачів соціальної послуги догляд вдома соціальний робітник повинен відвідувати отримувача два рази на тиждень

Згідно доповідної записки від 08.02.2017 року завідувача відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_3 про порушення без поважних причин трудової дисципліни просить вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_4А.(а.с. 49)

Наказом № 36 від 08.02.2017 року ОСОБА_4 соціальному робітнику відділення соціальної допомоги вдома за порушення трудової дисципліни оголошено догану відповідно до ст.. 147 КЗпП України (а.с. 50-53) З даними наказом ОСОБА_4 був ознайомлений, але ставити підпис категорично відмовився не пояснюючи причини, що підтверджується актом від 08.02.2017 року (а.с. 54)

На підставі службової записки завідувача відділенням соціальної допомоги вдома ОСОБА_3 від 08.02.2017 року про порушення трудової дисципліни соціальним робітником ОСОБА_4 наказам № 38 від 08.02.2017 року було створено комісію для проведення повторної перевірки якості надання соціальної послуги догляду вдома. (а.с.55-56)

Відповідно до актів перевірки від 09.02.2017 комісією зроблено висновок, що соціальний робітник ОСОБА_4 не був на робочому місці з 08 год. до 12 год. 09.02.2017 року послуга по догляду вдома не надавалась (а.с.57-61) З даними актом перевірки ОСОБА_4 був ознайомлений, але ставити підпис категорично відмовився не пояснюючи причини, що підтверджується актом від 14.02.2017 року (а.с. 64)

Згідно доповідної записки від 14.02.2017 року завідувача відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_3 про порушення без поважних причин трудової дисципліни просить вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_4А.(а.с. 65)

Наказом № 40 від 14.02.2017 року ОСОБА_4 соціальному робітнику відділення соціальної допомоги вдома за порушення трудової дисципліни оголошено догану відповідно до ст.. 147 КЗпП України (а.с. 66-68) З даними наказом ОСОБА_4 був ознайомлений, але ставити підпис категорично відмовився не пояснюючи причини, що підтверджується актом від 15.02.2017 року (а.с. 69)

14.02.2017 року Прилуцький районний територіальний центр соціального обслуговування направив клопотання голові первинної профспілкової організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування про надання згоди щодо звільнення ОСОБА_4 з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування за систематичне невиконання обоов»язків покладених на нього трудовим договором згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.70)

Згідно протоколу № 2 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування від 20.02.2017 року вирішено направити повідомлення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 74)

Згідно доповідної записки від 20.02.2017 року завідувача відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_3 про порушення трудової дисципліни просить вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_4 в зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 78)

Наказом № 34 о.с. від 21 лютого 2017 року ОСОБА_4 звільнений з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»яків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. З даними наказом ОСОБА_4 був ознайомлений, але ставити підпис категорично відмовився не пояснюючи причини, що підтверджується актом від 21.02.2017 року (а.с. 81)

Посилання ж позивача на те, що роботодавець звільнив його безпідставно, оскільки на той час він перебував у додатковій оплачуваній відпустці на період складання сесії спростовується довідкою-викликом Чернігівського національного технологічного університету відповідно до якої ОСОБА_4 прибув до вищого навчального закладу 27 лютого 2017 року, а вибув 18 березня 2017 року.(а.с.7)

Таким чином в суді доведено з систематичне невиконання ОСОБА_4 без поважних причин обов»яків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано догану або звільнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

При звільненні працівника за цією підставою слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які є складовими його трудової функції чи іншими обов'язками, передбаченими правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків, яке полягає в тому, що працівник допустив не менше двох дисциплінарних проступків, за перші з яких на нього протягом року роботи перед звільненням застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Оскільки невиконання трудових обов'язків має бути без поважних причин, то обов'язковою умовою для звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є вина працівника в неналежному виконанні трудових обов'язків. При встановленні наявності вини працівника в неналежному виконанні трудових обов'язків слід враховувати як об'єктивні (умови праці), так і суб'єктивні фактори (досвід, кваліфікацію).

Звільнення є дисциплінарним стягненням, яке може бути накладено на працівника в місячний строк з дня виявлення проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинні враховувати ступінь тяжкості проступку, спричинену ним шкоду, обставини, за яких скоєно проступок, попередню роботу працівника тощо. Доцільність застосування адміністрацією конкретної міри дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни перевіряється судом з урахуванням вищезазначених обставин. Крім того, раніше застосовані стягнення працівник вправі оскаржити сумісно з позовом про поновлення на роботі і суд зобов'язаний перевірити правильність накладення цих стягнень.

Таким чином, в суді доведено, що оскільки позивач мав дисциплінарні стягнення за порушення трудової дисципліни та неодноразово порушував її знову, впродовж одного року з дня застосування стягнення за перше порушення, він допустив систематичне порушення трудової дисципліни.

Тобто, в суді доведено, що невиконання трудових обов'язків позивачем було протиправним та винним і носило систематичний характер, тому суд вважає, що звільнення ОСОБА_4 з роботи відповідає вимогам трудового законодавства та порядок його звільнення, встановлений КЗпП України, не порушений.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування наказу про звільнення його з роботи є недоведеними та не обґрунтованими, а тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП України трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу розглядаються безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено місячний строк для звернення до суду у справах про звільнення. Цей строк обраховується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачений ст 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до копії акту від 21 лютого 2017 року соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_4 ознайомлено з наказом від 21.02.2017 року № 34 о.с. про звільнення з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_4, який був зачитаний старшим інспектором з кадрів головою профспілки ОСОБА_11 з наказом ОСОБА_4 ознайомився, але ставити підпис категорично відмовився не пояснюючи причини.

Беручи до уваги вище викладене судом встановлено, що ОСОБА_4 дізнався про порушення своїх прав 21 лютого 2017 року, а саме після зачитування йому в голос наказу про звільнення, однак звернувся до суду 25 квітня 2017 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Згідно із статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до п. 4 Постанови встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Так, позивач дізнався про порушення своїх прав 21 лютого 2017 року, до суду звернувся 25.04.2017 року, заявивши клопотання про поновлення строку звернення до суду та пославшись на те, що місячний строк ним пропущено з поважних причин, оскільки він як особа, яка підпає під право на отримання безоплатної правової допомоги звернувся до регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги, дорученням від 28.03.2017 йому було призначено адвоката ОСОБА_1

Слід зазначити, що норми КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна враховувати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Тобто, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов'язують оточуючих, органи державної влади та інших суб'єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника.

Проте, за переконанням суду, позивачем не надано суду беззаперечних доказів пропуску строку для звернення до суду із позовом з поважних причин.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до територіального центру соціального обслуговування управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.М. Бездідько