Справа № 298/389/17
Провадження № 2/298/187/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Вороняк А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТОВ «Ковосервіс» про усунення перешкод у користуванні права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням змін до позовної заяви просить зобовязати відповідача та співвідповідача не чинити йому перешкод у демонтажу металічного ангару НДС-28, що знаходиться за адресою с. Кострино, 186 ( бувша територія ферми колгоспу «Вільна Верховина», територія ТОВ «Ковосервіс»), Великоберезнянський район, Закарпатська область та належить йому на праві приватної власності.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 липня 1993 року він придбав в ОСОБА_5 металічний ангар НДС-28 та сплатив йому на той період 2486340,00 карбованців, що відповідно до Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року за № 762/96 в гривневому еквіваленті складає 569123,23 гривень (коефіцієнт 0,2289 грн. до одного карбованця). Даний ангар було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1993 року. В подальшому даний ангар було встановлено за адресою с. Кострино (бувша територія ферми колгоспу «Вільна Верховина», територія ТОВ «Ковосервіс»), Великоберзнянський район, Закарпатська область. На даній території розміщені обєкти ТОВ «Ковосервіс», однак, вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку не була відведена даному підприємству.

Зазначає, що відповідачка утримує його майно, а саме спірний ангар, не допускає його до нього, тобто незаконно володіє ним, допуску до ангару у нього не має, так як він знаходиться на території, яка обнесена парканом ТОВ «Ковосервіс», чим порушує його конституційне право на власність.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, додатково пояснивши, що приблизно в червні 2016 року він пробував в добровільному порядку забрати свій ангар з території відповідача, однак його не впустили на територію підприємства. В той же день він звернувся до поліції з приводу не допуску, однак поліцію також не впустили на територію підприємства, про що було складено відповідний документ.

Будучи допитаним в якості свідка позивач додатково пояснив, що він працював на посаді директора ТОВ «Ковосервіс» з 1993 року по 2004 рік. Спірний ангар він купив в ОСОБА_5 і до статутного фонду підприємства його не вносив. Ангар він купив без фундаменту, тобто тільки металеві конструкції. Також зазначив, що установчим договором товариства було передбачено, що учасники можуть надавати товариству своє власне майно та забирати своє власне майно.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила та простила відмовити в такому. Також подала до суду письмові заперечення в яких зазначено, що доводи, які наведені в позовній заяві позивачем ОСОБА_1 надумані незаконні, необґрунтовані, заявлені за межами здійснення цивільних прав, та не відповідають дійсності, позов поданий всупереч п. 1 ст. 114 ЦПК України.

Зазначає, що в с. Кострино Великоберезнянського району Закарпатської області розміщений цілісний майновий комплекс, який належить ТОВ «Ковосервіс» на праві власності. На території цілісного майнового комплексу розміщені обєкти (нерухомість), який належить товариству, жодного приватного майна або обєкта, які належить позивачу на території цілісного майнового комплексу немає та не встановлювалось та з такою пропозицією позивач не звертався. Яке майно рухоме чи нерухоме гр. ОСОБА_1 придбав або в майбутньому буде ним придбане для себе - жодного відношення до ТОВ «Ковосервіс» немає i не було, а також на діяльність Товариства не впливало та не впливає.

Вважає, що даний позов створений та поданий гр. ОСОБА_1 не з підстав захисту свого права або захисту свого інтересу у відповідності до ст. 15 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, а поданий із зловживанням права на звернення в суд з метою штучно створити видимість наявності цивільного спору, якого не існує та порушити права відповідачів i при можливості завдати матеріальну i моральну шкоду, при цьому намагається задовольнити свої неправомірні та надумані інтереси.

Також зазначила, що на території підприємства дійсно знаходиться ангар, однак такий до позивача не має жодного відношення та належить товариству.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, пояснивши, що позов є надуманим.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що в 1993 році він працював на посаді заступника голови колгоспу по допоміжних промислах у колгоспі «Вільна Верховина». ТОВ «Ковосервіс» придбали у них стару ферму, гараж і недобудований будинок, ангару на той час там не було. Коли будувався ангар він бачив, були присутні працівники, також був присутній позивач. Щодо земельної ділянки, то пояснив, що під час передачі майна у 1993 році було передано будівлі та земля під ними, яка ситуація на сьогоднішній день йому не відомо. Також зазначив, що не знає хто саме будував ангар товариство чи фізична особа.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його дідом, минулого року вони приїжджали автомобілем з причепом до ТОВ «Ковосервіс» щоб забрати ангар, який наскільки йому відомо належить позивачу. Однак забрати ангар їм не вдалося, оскільки їх не впустили на територію підприємства, потім підїхала поліція, яку теж не впустили на територію.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що в 1995 1996 роках на території ТОВ «Ковосервіс» будувався ангар, він був майстром. Попередньо щодо будівництва ангару він домовлявся із позивачем, однак офіційно його найняла фірма ТОВ «Ковосервіс». Гроші за роботу всі сплачені, чиї саме гроші він не знає, оскільки його це не цікавило. Ангар встановлювався із фундаментом, як повноцінна споруда, чи на сьогоднішній день на території підприємства є той самий ангар йому невідомо, оскільки він там не був приблизно 10 років.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що приблизно 1992-1993 роках він ОСОБА_1, ОСОБА_3 та Словацька фірма «Ководружтво» заснувати підприємство «Ковосервіс». В селі Кострино було куплено в колгоспі будівлі та в подальшому на місці однієї із них (телятника) збудовано ангар. Хто привозив ангар для будівництва свідок не памятає, однак позивач казав що це його ангар. Чи хтось давав власні кошти на розвиток підприємства йому не відомо, він не давав. Щодо земельної ділянки в с. Кострино свідок зазначив, що документів він не бачив, однак оскільки був присутнім на сесії сільської ради, де вирішувалось питання про надання такої в оренду то думає, що земельна ділянка знаходиться в оренді. Рішення сесії сільської ради чітко не памятає.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що приблизно кінець літа, початок осені минулого року він, позивач та ОСОБА_7 приїжджали легковим автомобілем з причепом до ТОВ «Ковосервіс» щоб забрати ангар, який зі слів позивача є його власністю. Однак розібрати ангар їм не вдалося, оскільки їх не впустили на територію підприємства, потім підїхала поліція, яку теж не впустили на територію. Поліцію викликав позивач.

Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 придбав в ОСОБА_5 металічний ангар НДС-28 сплативши йому 2 486 340,00 карбованців, що стверджується договором купівлі-продажу від 20.07.1993 року посвідчений Першою українською державною нотаріальною конторою та розрахунками №№35,36 від 16.07.1993 року(а.с.5,6-7).

Відповідно до протоколу засновницьких зборів по створенню спільного українсько-словацького підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю «Ковосервіс» №1 від 15.02.1993 року затверджено директором товариства ОСОБА_1 (а.с.38).

Позивач був одним із засновників товариства та пропрацював на посаді директора до 2004 року, дана обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1,2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 підтвердили факт виїзду разом із позивачем до ТОВ «Ковосервіс» в 2016 році для розібрання ангару що знаходиться на території підприємства. Щодо права власності на даний ангар їм відомо лише зі слів самого позивача.

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що не знає хто саме будував ангар товариство чи фізична особа, а той факт що він бачив там позивача під час будівництва не підтверджує його право власності на спірний ангар.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що в 1995 1996 роках на території ТОВ «Ковосервіс» він будував ангар, для виконання даних робіт його наймала фірма, що не може бути доказом належності ангару позивачу.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що не памятає хто привозив ангар для будівництва, а щодо належності його позивачу йому відомо виключно зі слів самого позивача.

Позивач припинив трудові відносини із ТОВ «Ковосервіс» у 2004 році, до суду із позовом звернувся в 2017 році, при цьому не представлено жодного доказу про укладення угоди (користування, оренди, утримання і т.п.) між ним та товариством відносно майна, яке він вважає своїм.

Отже позивачем не надано суду жодного доказу про належність йому права власності на ангар який знаходиться за адресою с. Кострино, 186 (бувша територія ферми колгоспу «Вільна Верховина», територія ТОВ «Ковосервіс»), Великоберезнянський район, Закарпатська область, а сам факт купівлі у 1993 році металічного ангару НДС-28 в м. Ужгород не доводить право власності на ангар, який знаходиться на території відповідача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 1-4,8-11,15,57-61,64, 88 ч.3, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТОВ «Ковосервіс» про усунення перешкод у користуванні права власностівідмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів після його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуючий