Справа №487/8430/15-ц 11.05.2017 11.05.2017 11.05.2017
Провадження №22-ц/784/1130/17
Головуючий у першій інстанції-Біцюк А.В.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

до ОСОБА_6

про усунення перешкод у користуванні власністю

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вертикаль-Миколаїв») звернулися з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позивачі зазначали, що як власники квартир у будинку АДРЕСА_1 та співзасновники ОСББ «Вертикаль-Миколаїв», вони є співвласниками допоміжних приміщень, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою будинку. ОСОБА_6 є власником частини підвалу літ. «Апд» цього будинку площею 55, 3 кв.м. Проте відповідач самовільно зайняв площу підвалу близько 100 кв.м. та встановив металеву решітку, двері та перешкоджає мешканцям будинку та працівникам ОСББ «Вертикаль-Миколаїв» безперешкодно володіти та користуватись допоміжними приміщеннями.

Посилаючись на порушення прав співвласників та уточнивши позовні вимоги (а.с. 218), позивачі просили зобов'язати ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту кімнату літ. 3-1 (частина раніше існуючого приміщення літ. 3) площею 13,03 кв.м.м, частину коридору площею 3, 3 кв.м., санвузол площею 2, 4 кв.м., вбиральню площею 1, 4 кв.м., демонтувати двері коридору до тамбуру додаткового виходу та ґратчасту перегородку з дверима в підвал в коридорі між стіною кімнати літ. 3-1 та кімнати літ. № 2-(28).

Відповідач ОСОБА_6, діючи через свого представника, позов не визнав, посилаючись на те, що займає лише придбані у 1999 році приміщення підвалу, металевою решітку відгородив належні йому на праві власності приміщення, а жодних перешкод мешканцям будинку у користуванні підвалом не створює.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2017 року позов задоволено частково, ОСОБА_6 зобов'язано звільнити зайняті ним приміщення підвалу літ. Апд. по АДРЕСА_1: частину приміщення коридору літ.1 площею 3,3 кв.м. (VI); приміщення літ. IV - санвузол (№30) площею 2,4 кв.м.; приміщення літ. V - вбиральня (№ 31) площею 1,4 кв.м., а також зобов'язано демонтувати двері до тамбуру додаткового входу та гратчасту перегородку з дверима у коридорі між стіною кімнати літ. 3-1 та кімнати літ.2-1 (№ 28). Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 не погодилась с судовим рішенням в частині відмови у зобов'язанні ОСОБА_7 звільнити кімнату літ.3-1 підвалу та просила його скасувати в цій частині та задовольнити позов в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду позивачі, їх представник та представник третьої особи не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 22,23 том 2). Справу розглянуто у їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком, що має приміщення підвалу (літ. Апд).

Підвал будинку складається з окремих приміщень, які у технічній документації зазначені як кабінети, комірні, службові та сантехнічні приміщення (а.с. 13 том 1).

З дослідженої апеляційним судом інвентарної справи ММБТІ (справа № 19512) житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 1992 рік приміщення підвалу використовувались як нежитлові на підставі оренди окремими підприємствами - Консультаційним центром, ІТЦ «Нива», фірмою «Конверт», ЧПКП «Елма-сервіс», МП «Дантист» (а.с.13,14 том 2).

За ескізом, складеним у грудні 1992 року, приміщення літ.3-1 мало площу 13,43 (3,34 х 4,02) кв.м та межувало з приміщенням літ.3-2 площею 12,54 (3,12 х 4,02) кв.м (а.с. 12 том 2).

У 1999 році приватний підприємець ОСОБА_6 звернувся до ММБТІ з заявою про складання технічної документації та видачу техпаспорту на займані ним приміщення підвалу для подальшого викупу (а.с. 15 том 2).

19 травня 1999 року техніком ММБТІ здійснено обстеження займаних ОСОБА_6 приміщень та складені технічні документи: план, експлікація, зведений акт, з яких вбачається, що до складу займаних відповідачем приміщень загальною площею 55,3 кв.м входить кабінет літ. 1-1 площею 10,7 кв.м, майстерня літ.1-2 площею 6,4 кв.м, майстерня літ.2-1 площею 25,3 кв.м та парикмахерська літ.3-1 площею 12,9 кв.м (а.с. 18-20 том 2).

18 травня 1999 року на ім'я власника - територіальної громади м.Миколаєва видано технічний паспорт, в якому зазначена характеристика приміщень - нежитлові, з яких 42,2 кв.м виробничих приміщень та 12,9 кв.м - побутових, а всього 55,3 кв.м (а.с.172, 173 том 1).

Зазначені приміщення, в тому числі і приміщення літ.3-1 площею 12.9 кв.м, зазначені і в поверховому плані, який датовано 18 травня 1999 року (а.с. 170 том 1).

1 червня 1999 року складено довідку-характеристику на частину підвалу з чотирьох приміщень загальною площею 55,3 кв.м, з яких основної площі 42,4 кв.м, та на ім'я Миколаївської територіальної громади видано свідоцтво про право власності (а.с.10 том 1).

30 червня 1999 року між Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міськради та приватним підприємцем ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав у власність частину підвалу площею 55,3 кв.м, та складено акт прийому-передачі нерухомого майна. Текст договору не містить переліку окремих приміщень, що підлягають відчуженню, але зазначено, що характеристика площі наводиться у технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації та є невід'ємною частиною договору (а.с.5-9 том 1).

За висновком будівельно-технічної експертизи від 20 грудня 2016 року на теперішній час ОСОБА_6 займає приміщення літ. 28 (2-1) площею 25,18кв.м, літ.1 (1-1) площею 10,62 кв.м , літ.2(2-1)площею 6,56 кв.м, літ.3-1 (частина раніше існуючого приміщення літ.3) площею 13,03 кв.м, що загалом складає 55,39 кв.м, а також відгородив дверима та ґратчастою перегородкою та особисто користується тамбуром додаткового (пожежного) виходу літ.29 (ІІІ) площею 3,9 кв.м, частиною коридору І площею 15,1 кв.м (11,8 +3,3), санвузлом (ІУ)площею 2,4 кв.м, вбиральнею (У) площею 1,4 кв.м, а всього 22,8 кв.м (а.с. 125-148 том 1).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що за договором купівлі-продажу від 30 червня 1999 року ОСОБА_6 придбав у власність приміщення літ.1-1, літ. 1-2, літ. 2-1 та літ.3-1 та правомірно займає їх. Проте встановлені ОСОБА_6 двері на додатковому (пожежному) виході підвалу, ґратчаста перегородка у загальному коридорі перешкоджають іншим співвласникам користуватись як додатковим виходом і коридором, так і сантехнічними приміщеннями (вбиральнею, туалетом). Ці порушення ОСОБА_6 зобов'язано усунути.

Висновки суду відповідають встановленим судом обставинам та дослідженим доказам.

Доводи апелянта про те, що належність ОСОБА_6 приміщення літ.3-1 не ґрунтується на досліджених доказах та є лише припущенням, спростовується даними інвентарної справи № 12915 та технічного паспорту, складеного 18 травня 1999 року, який є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу від 30 червня 1999 року. Аналіз цих доказів наведено вище.

Не можна погодитись і з посиланням апелянта ОСОБА_2 на порушення прав співвласників будинку на допоміжні приміщення підвалу.

За змістом статті 1 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є ті, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори та інші технічні приміщення).

Нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (ч. З ст. 4 ЖК України). В результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних та нежилих приміщень багатоквартирного жилого будинку слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 3 березня 2010 року, 28 квітня 2010 року та інших.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що спірні приміщення, в тому числі приміщення підвалу літ. 3-1, ніколи не використовувались для забезпечення експлуатації житлового будинку, тобто не мали статусу допоміжних, зазначались у технічній документації з 1981 року як нежилі, здавались в оренду малим підприємствам та належали Миколаївській територіальній громаді на праві комунальної власності.

Таким чином, співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 не набули будь-яких прав на нежитлові приміщення підвалу, а тому користування ОСОБА_6 нежилим приміщенням літ.1-3 підвалу, у будь-якому випадку, права позивачів, як мешканців будинку, не порушує.

Доказів того, що позивачі є співвласниками нежилих приміщень підвалу, матеріали справи не містять.

Миколаївська територіальна громада вимог до відповідача не заявляла.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

І.В.Лівінський