У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Фазикош Г.В., Мацунича М.В.,

з участю секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року по справі за поданням старшого державного виконавця відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив у апеляційному порядку ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2012, якою задоволено подання державного виконавця відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати ухвалу місцевого суду і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто за відсутності представника відділу ДВС України, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.39).

Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має перед ПАТ «Страхова компанія «Уніка» заборгованість у розмірі 99290,18 грн., не вчинив дій по виконанню судового рішення, що свідчить про його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм процесуального права.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). (Лист ВСУ від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах»).

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у відділі ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції знаходилося виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1385/10, виданого 25.11.2010 Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» 99290,18 грн.

05.06.2012 головним державним виконавцем відділу ДВС Мукачівського МРУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 32851399).

Згідно наданих на запит державного виконавця відомостей реєстраційних органів за боржником відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Зокрема, за інформацією, наданою Інспекцією Держтехнагляду по м. Мукачево та Мукачівському районі від 27.07.2012 за боржником - сільськогосподарська техніка не зареєстрована (а.с. 12).

Згідно бази даних АІС «Автомобіль» за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані (а.с. 12).

У міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Мукачеві і Мукачівському районі Закарпатської області інформація про реєстрацію земельних ділянок за ОСОБА_1 - відсутня (а.с. 13).

Згідно відповіді ТОВ «Мукачівське районне БТІ та ЕО» від 23.08.2012 № 599 та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/4 частка домоволодіння у АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який є батьком апелянта (а.с. 14-15, 40). За боржником ОСОБА_1 нерухоме майно не зареєстровано.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосується гарантованого ст. 33 Конституції України права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, і повинно застосовуватися як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання рішення.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи, передусім, передбачені ст. 32 Закону № 606-XIV.

У справі відсутні докази використання державним виконавцем всіх передбачених законом прав і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Не можна визнати подання обґрунтованим з точки зору співмірності його вимог із суттю питання, що вирішується. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не врахував усі обставини необхідні для правильного вирішення справи, не з'ясував, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов'язок, а відтак державний виконавець не довів факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

У справі відсутні докази використання державним виконавцем передбачених законом прав і повноважень для стягнення боргу (в т.ч., шляхом звернення стягнення на майно боржника за правилами Глави 4 Закону № 606-XIV).

Разом з тим, згідно відомостей наявних в автоматизованій системі виконавчого провадження - виконавче провадження № 32851399 є завершеним у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу (а.с.41).

В той же час, апелянт не заперечує свого обов'язку сплатити заборгованість, яка у нього існує перед ПАТ «Страхова компанія «Уніка», проте не має можливості заробити відповідні кошти на території України, у зв'язку з чим у нього існує необхідність виїзду за межі України.

Оскільки за змістом ст. 377-1 ЦПК України тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є заходом, що вживається саме при виконанні судових рішень, тому внаслідок завершення виконавчих проваджень таке обмеження у праві виїзду за кордон існувати не може.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року - скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і, відповідно до положень ст. 324 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді: