Справа №587/939/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1476/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_12 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 травня 2017 року

у цивільній справі позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

23 травня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і уточнивши свої вимоги мотивувала їх тим, що 11 липня 2011 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики, що підтверджується копією розписки, відповідно до якої остання отримала в борг 18000,00 грн. Позивач пред'явила вимогу до ОСОБА_3 30 вересня 2015 року, тому строк виконання зобов'язання відповідачем настав 29 жовтня 2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем станом на 06 липня 2017 року становить 24744,99 грн., з яких: 18000,00 грн. - сума отримана відповідно до розписки, 3% річних - 371 грн., пеня - 5184,99 грн., втрати від інфляції - 1189 грн. Тому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг у сумі 24744,99 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 24744,99 грн. та 551,20 грн. сплаченого судового збору, а всього 25296,19 грн.

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що розписка від 11 липня 2011 року не містить в собі посилання на особу на яку вона складена, тобто факт того, що розписка складена відповідачем саме на ім'я позивача жодним чином не підтверджується, а тому висновок суду про укладання договору саме між позивачем та відповідачем є незаконним. Крім того, в іншій цивільній справі №587/1258/14-ц судом було надано правову оцінку розписці та встановлено, що дана розписка не є належним доказом по справі та не може бути взята судом до уваги, оскільки з її змісту не відомо, на чиє ім'я вона написана та з яких підстав. Також вважає, що сплив трирічний строк позовної давності до пред'явлених позивачем вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи та матеріали справи № 587/1258/14-ц і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з доведеністю факту невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по поверненню коштів у визначений договором позики строк, з останньої на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню сума основного боргу за укладеним договором, а також 3% річних за користування грошовими коштами, що передбачені ст.625 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається і дана обставина не оспорюється сторонами у справі, що позивач у даній справі ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_6

11 липня 2011 року державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,0436 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_1. Ціна договору визначена у сумі 28 тис. грн. Продавцем за договором виступила ОСОБА_6, покупцем - ОСОБА_7 Відповідно до п.5 укладеного договору, продавець гроші від покупців отримала повністю до підписання договору (а.с.15). Крім того, в цей же день між цими ж сторонами нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2179 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за цією ж адресою. Ціна продажу визначена в сумі 1 тис. грн. Відповідно до п. 2.1 договору, гроші за договором продавець отримала від покупця до підписання даного договору.

ОСОБА_6, в інтересах якої діяла її донька ОСОБА_5, звернулась до Сумського районного суду Сумської області із позовом про стягнення коштів за договором купівлі- продажу, оскільки наполягала на тому, що покупець ОСОБА_7 не в повному обсязі розрахувався за придбане нерухоме майно і залишок несплачених коштів за даним договором складає 18000 грн.

На підтвердження заборгованості по сплаті за придбане майно представником позивача - ОСОБА_5 була надана суду розписка відповідно до якої ОСОБА_3 11 липня 2011 року зобов'язалась сплатити суму з 1 серпня до січня кожного місяця по 2 тис. грн. (вся сума в кількості 18 тис. грн.).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 2 жовтня 2014 року у справі № 587/1258/14-ц, яке набрало законної сили, в задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю вимог (а.с.16-23).

Таким чином, вищезазначені обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-487цс17 від 12.04.2017 року , які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-1103цс16 від 08.06.2016 року , № 6-50цс16 від 24.02.2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Звертаючись з даним позовом позивач на обґрунтування своїх позовних вимог надала розписку з тексту якої вбачається «Я ОСОБА_8 обязуюсь оплатить вам сумму с 1 августа по января каждый м-ц по 2000 тыс. гривень (вся сумма в кол-ве 18000 грн.). О чем и расписываемся.». Також на даний розписці знаходиться підпис та дата 11.07.2017 рік. (а.с.6)

В той же час зі змісту даної розписки не відомо, з яких підстав ОСОБА_3 зобов'язується сплатити кошти і кому саме.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 допитаних у суді першої інстанції, оскільки дані свідки не були присутні при передачі позивачем грошових коштів в борг відповідачці і могли свідчити лише про обговорення між сторонами умов укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки належних на праві власності матері позивача.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 218 та ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і у випадку заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину, який належить вчиняти у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Виходячи з цього колегія суддів вважає, що оскільки договір позики в письмовій формі сторони не укладали, надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення між сторонам договору позики, відповідач категорично заперечує проти отримання від позивачки грошових коштів в борг, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторони не надали, тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача спірних грошових коштів.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_5 ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також на виконання вимог передбачених ст..88 ЦПК України необхідно стягнути з позивача на корись відповідача понесені нею судові витрати при зверненні з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 понесені судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 606 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -