Справа № 359/2920/17 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 22-ц/780/3947/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 20.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування 5/6 часток житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року його позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 136000 грн. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження . 04.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна відповідача та оголошено заборону на його відчуження. Однак, ще 29 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування будинку відповідача. Вважає, що зазначений договір було укладено не для реального настання правових наслідків, а з метою уникнення відповідачем виконання рішення суду.

Просив визнати недійсним договір дарування 5/6 частини житлового будинку за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Рогозів, пров. Котовського 11, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, за реєстровим № 665 від 29.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений 29.03.2016 року між ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2), - 5/6 часток житлового будинку, розташованого по вул. Івана Богуна (Котляревського), 11 в с. Рогозів Бориспільського району Київської області, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №665.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 136000 грн. (а.с.7-8).

17 червня 2016 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51439368.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, згідно якої було встановлено, що за відповідачем зареєстрована 5/6 частина домоволодіння за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Рогозів, пров. Котовського 11.

13 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, копію постанови направлено для виконання головному бухгалтеру УПФ України (а.с.64). 15.09.2016 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу, згідно якої опис майна боржника за адресою: Київська область, Бориспільський район с. Рогозів, вул. Котовського, 11 призначений на 06.10.2016 року (а.с.9-10).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування було укладено не для настання правових наслідків, а з метою уникнення відповідача від виконання рішення суду.

З вказаним висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положенням ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною п'ятою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

П. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З аналізу викладених норм права, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, випливає, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Таку ж правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 03 червня 2015 року у справі №6-4806св15.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

29 березня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було посвідчено договір дарування. ОСОБА_2 подарував своєму синові 5/6 частину будинку № 11 по пров. Богуна (колишня назва пров. Котовського) Бориспільського району в с. Рогозів (а.с.48-49).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Рогозівської сільської ради Бориспільського району № 427 від 23 травня 2017 року ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та займає житлову площу розміром 23,7 кв.м, загальну площу розміром 48,5 кв.м. особовий рахунок значиться за 5/6 ОСОБА_5, 1/6 ОСОБА_6 на цій житловій площі зареєстровані ОСОБА_5 та його син ОСОБА_7 Сімя користується земельною ділянкою розміром 0,30 га. (а.с.58).

Актом -обстеження від 07 червня 2017 року № 317 встановлено, що ОСОБА_5 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та проводить в будинку косметичний ремонт та благоустрій двору, обробляє присадибну ділянку. Його дружина та син проживають за вищевказаною адресою (а.с.62).

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2-ї групи довічно, розуміючи дійсний стан свого здоровя: відсутність однієї ноги, пересування на візку, постійні болі в наявних кінцівках, потребу в сторонньому догляді - виявив бажання подарувати своєму сину ОСОБА_5 5/6 частки належного йому спадкового майна вказаного будинку. Особисто доглядати за отриманим в спадок майном відповідачу важко.

Таким чином, враховуючи правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних та Верховного Суду України, оспорюваний договір дарування не може бути кваліфікований, як фіктивний.

Крім цього колегія суд враховує, що на момент укладання оспорюваного договору дарування, жодних обтяжень на нерухоме майно, що було предметом даного договору дарування, накладено не було.

Зі змісту оспорюваного договору дарування вбачається, що сторони в присутності нотаріуса стверджують одна одній, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені на волевиявленням кожного з них. договір укладається між ними без будь якого застосування фізичного чи психічного тиску, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує в собі інший правочин та укладається на вигідних для сторін умовах, які не є результатом впливу помилки, обману, насильства або інших тяжких обставин; вони не обмежені в праві укладати правочини: вони не визнані в установленому порядку недієздатними;вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; вони володіють українською мовою, що дає їм змогу правильно зрозуміти зміст цього договору: договір сторонами прочитаний, зрозумілий і ними ж схвалений.

Факт прийняття дарунку (юридичні наслідки) підтверджується реєстрацією договору дарування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Посилання позивача на те, що укладення договору дарування вчинено без наміру створення правових наслідків безпідставні, оскільки сторони, уклавши договір, вчинили реальний правочин, відповідно до якого відповідач подарував, а обдарований прийняв в дар майно, що підтверджується договором, згідно якого право власності на нерухоме майно у обдарованого виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованим примірника договору дарування після його нотаріального посвідчення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування 5/6 часток житлового будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: