УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, територіальної громади в особі Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, усунення перешкод в реалізації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями № АДРЕСА_1;

- усунути перешкоди в реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7;

- виселити з указаного житлового будинку ОСОБА_7;

- зобов'язати виконавчий комітет Кам'янсько-Дніпровської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що йому на праві особистої власності належить вказаний вище житловий будинок на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Кам'янсько-Дніпровським міськвиконкомом 10 березня 1982 року та зареєстрованого ЗМБТІ за № 3396.

10 листопада 1990 року між ним та ОСОБА_5 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу вказаного будинку, за яким він продав ОСОБА_5 вказаний житловий будинок, проте рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 22 грудня 1998 року договір купівлі-продажу цього будинку був визнаний недійсним, у зв'язку із тим, що рішенням цього ж суду від 27 жовтня 1997 року ОСОБА_4 був визнаний недієздатним з 1990 року.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 04 жовтня 2002 року зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та проживаючих з ними дітей передати спірний житловий будинок вартістю 25 805 грн 70 коп. ОСОБА_8, а ОСОБА_8 виплатити одноразово подружжю ОСОБА_6 25 805 грн 70 коп. або суму за це майно станом на момент виконання цього рішення суду.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09 червня 2004 року ОСОБА_4 було поновлено у дієздатності.

Посилаючись на те, що з часу постановлення вказаних рішень він намагається отримати правовстановлюючі документи, що підтверджують його право власності на вказаний будинок, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5 та ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють,виходили з того, що свідоцтво про право особистої власності, видане Кам'янсько-Дніпровським міськвиконкомом 10 березня 1982 року та зареєстроване ЗМБТІ за № 3396, на підставі якого позивачу належить спірний будинок, не було оспорене або визнане недійсним та не було скасоване, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повторного визнання за позивачем права власності на вказаний будинок.

Крім того судами враховано, що відповідачі як на час звернення позивача до суду з цим позовом, так і на час ухвалення судового рішення, проживали у спірному житловому будинку, а ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року було відстрочено виконання рішення Кам'янка-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення та виселення з житлового будинку строком на 1 рік до 19 листопада 2016 року, у зв'язку із чим дійшли вмотивованого висновку, що відповідачі до 19 листопада 2016 року мали право проживати та бути зареєстрованими у цьому будинку.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович