Справа № 463/4835/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/3794/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, представників ОСОБА_4,

ОСОБА_5, представників ОСОБА_6,

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.04.2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним свідоцтва №ЛЖ0484 від 29 листопада 2001 року на будинок №6-а по вул. Олени Теліги загальною площею 22,0 кв.м. з сараєм „Г - 4,1 кв.м., виданого на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації ЛМР №1582 від 29.11.2001;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6-а по вул.О.Теліги у м. Львові;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2004 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_13, згідно з яким ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_10 купив будинок № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02 березня 2005 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_14, згідно з яким ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_15 купив будинок № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 р.. посвідченого нотаріусом ОСОБА_16, згідно з яким ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_8 купила 1/2 частку в будинку № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 грудня 2014 р.. посвідченого нотаріусом ОСОБА_16, згідно з яким ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_8 купила 1/2 частку в будинку № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові;скасування державної реєстрації права власності на будинок № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові у зв'язку з відсутністю такого об'єкта нерухомого майна;відновлення дійсного правового статусу будинку № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові до попереднього стану - сараю літер „В будинку № 6 по вул. О. Теліги у м. Львові та визнання його приналежністю цього будинку, в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6-а по вул.О.Теліги у м. Львові.

Вказану ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_3, вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивує тим, що у 2016 році звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Апелянт визнає тотожність сторін та предмету позову щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.2003 року, з тими, по яких Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 01.07.2004 року. Проте, вважає, що у заявленому ним у 2016 році позові підставами всіх, без виключення, заявлених позовних вимог є зазначені ним фактичні обставини видачі свідоцтва про право власності на будинок № 6А по вул. О.Теліги в м. Львові №ЛЖ0484 від 29 листопада 2001 року на не зданий в експлуатацію будинок, відсутність акта державної комісії про прийняття обєкта в експлуатацію та рішення про затвердження цього акта, що, на думку позивача, суперечить вимогам п.п. «а» п.п.4.1 п.4 «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 року та п.п. «а» п. 7 «Положення про порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженого рішенням Виконкому Львівської міської ради № 351 від 02.07.1999 року. На думку апелянта, постановляючи ухвалу про закриття провадження по справі в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.2003 року, суд прийшов до помилкового висновку про те, що підставою позову за цією позовною вимогою є виключно недійсність виданого Личаківською районною адміністрацією м. Львова ОСОБА_12 свідоцтва про право власності № ЛЖ0484 від 29.11.2001 року на житловий будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові, а з приводу спору з цієї підстави між тими ж сторонами і про той же предмет ухвалено рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, яке набрало законної сили. З наведених підстав просять ухвалу про закриття провадження від 24.04.2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду у Личаківський районний суд м. Львова.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представників ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ОСОБА_8 ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, а також матеріали справи №2-1066/2004, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Встановлено, що 03 жовтня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним свідоцтва №ЛЖ0484 від 29 листопада 2001 року на будинок №6-а по вул. Олени Теліги загальною площею 22,0 кв.м. з сараєм „Г - 4,1 кв.м., виданого на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації ЛМР №1582 від 29.11.2001;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6-а по вул.О.Теліги у м. Львові;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2004 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_13, згідно з яким ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_10 купив будинок № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02 березня 2005 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_14, згідно з яким ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_15 купив будинок № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 р.. посвідченого нотаріусом ОСОБА_16, згідно з яким ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_8 купила 1/2 частку в будинку № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові;визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 грудня 2014 р.. посвідченого нотаріусом ОСОБА_16, згідно з яким ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_8 купила 1/2 частку в будинку № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові;скасування державної реєстрації права власності на будинок № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові у зв'язку з відсутністю такого об'єкта нерухомого майна;відновлення дійсного правового статусу будинку № 6-а по вул. О. Теліги у м. Львові до попереднього стану - сараю літер „В будинку № 6 по вул. О. Теліги у м. Львові та визнання його приналежністю цього будинку.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.04.2017 року закрито провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6-а по вул. О.Теліги у м. Львові з тієї підстави, що з приводу спору з цієї підстави між тими ж сторонами і про той же предмет ухвалено рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, яке набрало законної сили.

Заперечуючи щодо доводів апеляційної скарги, представники відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що при зверненні до суду з позовом позивач зобовязаний лише сформулювати позовні вимоги та навести фактичні обставини, якими він їх обгрунтовує, а суд при вирішенні спору зобовязаний щодо кожної позовної вимоги окремо визначити сторони, предмет та підстави позову, для чого зясувати характер спірних правовідносин, предмет доказування та визначити, які норми матеріального права підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що в обґрунтування позовних вимог він наводить численні порушення, які, на його думку, мали місце при оформленні ОСОБА_17 свідоцтва про право власності від 29 листопада 2001 року на будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові, тому просить визнати вказане свідоцтво про право власності недійсним, і, як наслідок, визнати недійсним укладений на підставі цього свідоцтва договір купівлі-продажу від 30.07.2003 року та всі наступні договори купівлі-продажу будинку №6а по вул. Теліги в м. Львові, а також скасувати державну реєстрацію права власності на будинок № 6а по вул. Теліги у м. Львові та відновити його дійсний правовий статус - сарай літ „В, що є приналежністю будинку № 6 по вул. О. Теліги у м. Львові. Отже, із змісту позовних вимог вбачається, що фактичною правовою підставою всіх наступних вимог, заявлених ОСОБА_3, є недійсність свідоцтва про право власності на будинок від 29.11.2001 року. Проте, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, яке набрало законної сили, уже вирішено спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку № 6а по вул. Теліги в м. Львові, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 30.07.2003 року, а тому суд в цій частині підставно закрив провадження у справі. На думку представника відповідача ОСОБА_6 визнання свідоцтва про право власності на будинок № 6а по вул. Теліги в м. Львові від 29.11.2001 року недійсним з інших підстав, ніж ті, які були предметом судового розгляду у справі, завершеній ухваленням рішення від 01.07.2004 року, могло б бути підставою для перегляду рішення суду від 01.07.2004 року за нововиявленими обставинами в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.2003 року, проте не може бути підставою для повторного звернення до суду з аналогічним позовом.

Колегією суддів встановлено, що у 2003 2004 роках у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала справа №2-1066/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12, ОСОБА_9, Личаківської районної адміністрації м. Львова, зокрема, про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 29.11.2001 року на будинок № 6-а по вул. О.Теліги у м. Львові та визнання недійсним договору купівлі-продажу цього будинку від 30.07.2003 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 З доповнення до позовної заяви від 23.01.2004 року /справа №2-1066/2004 а.с. 166-167/ вбачається, що ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.07.2003 року з тієї підстави, що Личаківська районна адміністрація м. Львова 29.11.2001 року незаконно видала ОСОБА_17 свідоцтво про право власності на будинок № 6-а по вул. О.Теліги у м. Львові, який був предметом продажу.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року по справі №2-1066/2004, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові з тієї підстави, що тим же рішенням суду відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним виданого ОСОБА_12 свідоцтва про право власності № ЛЖ0484 від 29.11.2001 року на житловий будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність рішення суду, що набрало законної сили, про відмову у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_12, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові. Підставою позову, щодо якого Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 01.07.2004 року, була недійсність свідоцтва про право власності на будинок від 29.11.2001 року, тобто, відсутність у продавця ОСОБА_12 права власності на предмет продажу та, відповідно, відсутність права його відчужувати.

Вивченням позовної заяви ОСОБА_3 від 18.10.2016 року встановлено, що після наведення фактичних обставин видачі ОСОБА_12 свідоцтва № ЛЖ0484 від 29.11.2001 року про право власності на будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові, позовна заява містить абз. 25, 26 наступного змісту:

«Таким чином, свідоцтво № ЛЖ0484 від 29.11.2001 року про право власності на будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові, видане Личаківською районною адміністрацією ЛМР ОСОБА_12, є незаконним, і таким, що суперечить вимогам п.4 «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 року, зареєстрованого в Мінюсті 26 червня 1998 року за № 399/2839, п. 7 «Положення про порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженого рішенням Виконкому Львівської міської ради № 351 від 02.07.1999 року, ст.ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тому його слід визнати недійсним.

Оскільки ОСОБА_12 не набув права власності на житловий будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові, так як такого обєкта не існувало, то він не мав права укладати договір купівлі-продажу такого неіснуючого обєкта. Відповідно до ст. 41 ЦК України в ред. 1963р, угодами визнаються дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про власність», який був чинним станом на 30.07.2003 року, громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Оскільки ОСОБА_12 не набув права власності на такий обєкт нерухомого майна, як житловий будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові в силу відсутності такого обєкта, то в нього не виникало права на його відчуження. … Відповідно до ст. 48 ЦК України в ред. 1963р, недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону…»

Отже, підставами позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові, заявленого ОСОБА_3 18.10.2016 року, є те, що свідоцтво № ЛЖ0484 від 29.11.2001 року про право власності на будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові, видане Личаківською районною адміністрацією ЛМР ОСОБА_12, є, на думку позивача, незаконним, про що ОСОБА_3 заявлено відповідну позовну вимогу/, а, отже, ОСОБА_12 не набув права власності на предмет продажу, і, відповідно, не мав права його відчужувати.

Оцінивши підстави позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові, заявленого ОСОБА_3 у 2004 році в межах цивільної справи № 2-1066/2004, що розглянута Личаківським районним судом м. Львова, зміст рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, яке набрало законної сили, а також підстави позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 р., посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, згідно з яким ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_9 купив будинок № 6а по вул.О.Теліги у м. Львові, заявленого ОСОБА_3 18.10.2016 року, колегія суддів приходить до висновку про тотожність підстав обох позовів недійсність свідоцтва № ЛЖ0484 від 29.11.2001 року про право власності ОСОБА_12 на будинок №6а по вул. Теліги в м. Львові, а, отже, відсутність у ОСОБА_12 права власності на цей будинок та, як наслідок, відсутність права на його відчуження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив підстави заявленого ОСОБА_3 позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку №6а по вул. Теліги в м. Львові від 30.07.2003 року, їх тотожність тим підставам, з яких за позовом між тими ж сторонами і про той же предмет Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 01.07.2004 року, яке набрало законної сили, та правильно застосував п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України і закрив провадження по справі щодо такої позовної вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2