Ухвала іменем україни
26 квітня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_6 про стягнення коштів, за касаційною скаргою департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, який діє через представника ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - департамент фінансів Чернігівської ОДА) звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в результаті незаконних дій колишнього голови ОДА ОСОБА_6 Державному бюджету України в особі головного розпорядника коштів Державного бюджету по КВК 795 - обласній державній адміністрації та розпоряднику коштів державного бюджету - департаменту фінансів ОДА, який за дорученням облдержадміністрації виконав рішення суду, нанесені збитки в сумі 14 656 грн 49 коп., а саме виплачено ОСОБА_8 середню заробітну плату за вимушений прогул в сумі 10 166 грн та перераховано єдиний соціальний внесок у сумі 4 490 грн 49 коп.

У зв'язку з незаконним звільненням ОСОБА_8 позивач просить суд зобов'язати колишнього голову облдержадміністрації ОСОБА_6 відшкодувати шкоду в розмірі 14 656 грн 49 коп., заподіяну організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу відповідно до ст. ст. 134, 237 КЗпП України.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі департаменту фінансів Чернігівської ОДА на відшкодування збитків 14 656 грн 49 коп. та перераховано вказану суму на рахунок департаменту фінансів Чернігівської ОДА.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зобов'язано департамент фінансів Чернігівської ОДА повернути стягнені з ОСОБА_6 кошти в розмірі 14 656 грн 49 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник департаменту фінансів Чернігівської ОДА, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті неправомірних дій колишнього голови Чернігівської ОДА ОСОБА_6 Державному бюджету України в особі головного розпорядника коштів державного бюджету по КВК 795 - обласній державній адміністрації та розпоряднику коштів державного бюджету - департаменту фінансів ОДА завдано збитків, які підлягають стягненню з останнього згідно зі ст. 237 КЗпП України та п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що підстави передбачені ст. 237 КЗпП України для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу відсутні.

Такі висновки є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що 03 березня 2014 року Указом Президента України ОСОБА_6 призначено головою Чернігівської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Чернігівської ОДА ОСОБА_6 від 01 серпня 2014 року № 469-к директор Департаменту фінансів облдержадміністрації ОСОБА_8 був звільнений з посади відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Розпорядженням голови Чернігівської ОДА ОСОБА_6 від 01 вересня 2014 року № 565-к скасовано розпорядження № 469-к від 01 серпня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_8» та зобов'язано в.о. директора Департаменту фінансів Кислюка А.П. забезпечити проведення перерахунків усіх належних працівникові виплат у встановленому законом порядку.

В подальшому розпорядженням голови Чернігівської ОДА ОСОБА_6 від 12 вересня 2014 року № 607-к було внесено зміни та доповнення до розпорядження від 01 вересня 2014 року № 565-к та поновлено ОСОБА_8 на посаді директора департаменту фінансів облдержадміністрації, та зобов'язано в.о. директора департаменту фінансів Кислюка А.П. забезпечити виплату ОСОБА_8 всіх сум, що належать йому, за період вимушеного прогулу у порядку, визначеному чинним законодавством.

На виконання розпорядження виданого в.о. голови Чернігівської ОДА Журман С.М. від 05 листопада 2014 року № 644 «Про виконання рішення суду» департамент фінансів виплатив ОСОБА_8 10 166 грн заробітної плати та сплатив єдиний соціальний внесок у сумі 4 490 грн 49 коп.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведені працівника на іншу роботу.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами) при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом чи розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з Чернігівської ОДА на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 серпня 2014 року по 21 вересня 2014 року у розмірі 10 166 грн.

При розгляді адміністративного позову судом було встановлено, що Чернігівською ОДА фактично визнано допущення порушення вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_8 з посади та у добровільному порядку забезпечено відновлення його трудових прав шляхом поновлення його на посаді. Посилаючись на вищевказані обставини, апеляційний суд залишив без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання недійсним розпорядження голови Чернігівської ОДА ОСОБА_6 від 01 серпня 2014 року № 469-к «Про звільнення ОСОБА_8» та поновлення його на посаді.

Таким чином обставини щодо визнання недійсним розпорядження голови Чернігівської ОДА ОСОБА_6 від 01 серпня 2014 року № 469-к «Про звільнення ОСОБА_8» судом не встановлено (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), а тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 237 КЗпП України, для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що апеляційним судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович