Справа № 303/3848/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П., суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» і ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (надалі-Банк) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у червні 2016 р.

Просило:

- визнати житловий будинок за адресою: с. Синяк Мукачівського району, вул. б/н, № 8а, предметом іпотеки згідно з іпотечним договором № 3992 від 11 липня 2008 р., який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_5;

- звернути стягнення на житловий будинок № 8а загальною площею 301,75 кв. м, який розташований у с. Синяк Мукачівського району, вул. б/н, і земельну ділянку площею 0,1016 га, яка розташована під будинком за адресою: Мукачівський район, Чинадіївська селищна рада, с. Синяк, для будівництва та обслуговування жилого будинку, шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку»;

- закріпити за Банком права управителя;

- стягнути з відповідачів на користь Банку судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 січня 2017 р. позов задоволено: однак, виконання рішення у частині звернення на предмет іпотеки відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Банк просить змінити це рішення і в частині відстрочення виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасувати. Вирішити питання судових витрат. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що судом першої інстанції було помилково застосовано до спірних правовідносин відстрочку виконання рішення відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що суд при застосуванні цього Закону не перевірив, чи є у відповідача інше нерухоме житлове майно.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що належний їй житловий будинок і житловий будинок, на який звернуто стягнення, це два різні будинки, оскільки в них різна площа. Зазначає, що вона придбала будинок у ОСОБА_6, яка не є стороною іпотечного договору, а вона не є стороною кредитного договору та договору іпотеки. Указує, що Банком було пропущено строк для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, апеляційна скарга Банку задоволенню, а рішення зміні, з таких мотивів.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позову, проте виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочив на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо необхідності застосування мораторію через невідповідність такого обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, установлено, що 11 липня 2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № KF 50774, згідно з умовами якого Банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 230 000 доларів США строком на 10 р., а позичальник, у свою чергу, зобовязався повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом і сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 11 липня 2018 р. (а.с.6). На забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 11 липня 2008 р. (а.с.9-11). В іпотеку Банку було передано земельну ділянку площею 0,1016 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Чинадіївська селищна рада, урочище «Синяк», з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, а також сам житловий будинок загальною площею 301,75 кв. м. (житловою 131.1 кв. м), що на плані значиться під літерою «А» і знаходиться в с. Синяк Мукачівського району, вулиця без назви, будинок без номеру.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За правилами частини 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом частин 2, 3 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2010 р. було встановлено, що ОСОБА_4 узятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 28 січня 2010 р. загальна заборгованість ОСОБА_4 перед Банком склала 245 004 доларів. У звязку з цим суд задовольнив позов Банку та стягнув із ОСОБА_4 указану суму заборгованості (а.с.12-13).

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_4 узятих на себе зобовязань належним чином не виконував, унаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором, який був забезпечений іпотекою. У звязку з цим Банк правомірно звернувся у суд за захистом своїх порушених прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, суд застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не підлягав застосуванню.

Відповідно до п.1 ст. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Як видно з матеріалів справи, загальна площа житлового будинку, який був переданий в іпотеку, складає 301,75 кв.м. Також установлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38), а предмет іпотеки знаходиться за адресою: Мукачівський район, с. Синяк, вул. б/н, буд. № 8а.

Тобто, предмет іпотеки не підпадає під дію Закону, оскільки його загальна площа перевищує 250 кв. м і ОСОБА_2, яка придбала житловий будинку у 2013 р., зареєстрована не за місцем знаходження предмета іпотеки.

У звязку з цим колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норму матеріального права до спірних правовідносин, а тому рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 січня 2017 р. підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної і мотивувальної частини рішення норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню із таких мотивів.

За правилами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Набуття права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Синяк Мукачівського району, вул. б/н, № 8а, підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.24-25), з яких видно, що ОСОБА_2 придбала житловий будинок (предмет іпотеки) 06.11.2013 р. шляхом укладення договору купівлі-продажу зі ОСОБА_6, у якої право власності на житловий будинок виникло на підставі договору про відступне 30.08.2013 р.

Довід апеляційної скарги про те, що житловий будинок загальною площею 301,75 кв. м, який знаходиться за адресою: с. Синяк, Мукачівський район, вул. б/назви, № б/н, і житловий будинок площею 301,7 кв. м, який знаходиться за адресою с. Синяк, Мукачівський район, вул. б/н, буд. № 8а - це два різні будинки через відмінність у розмірі площі, не заслуговує на увагу, оскільки згідно з довідкою Чинадіївської селищної ради № 02-15/604 від 15.07.2016 р. (а.с.93) житловому будинку ОСОБА_3 у с. Синяк площею 301,75 кв. м присвоєно № 8а. Зазначення площі житлового будинку 301,75 кв. м у договорі іпотеки та площі житлового будинку 301,7 кв. м, яка вказана в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не дає підстав для висновку про те, що це два різні будинки.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не була стороною кредитного та договору, не має правового значення для суті спірних правовідносин, оскільки в силу вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. А тому, придбавши майно, яке знаходиться в іпотеці, новий власник майна має всі права та обовязки по іпотечному договору навіть за умови, якщо останній не знав про обтяження майна іпотекою.

Довід апеляційної скарги про те, що позаяк після набрання законної сили (07.04.2010) заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.03.2010 р. (згідно з яким із ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за кредитним договором) строк позовної давності розпочався заново та сплив 07.04.2013 р., а Банк пропустив строк для звернення до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, базується на неправильному розумінні норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні нормам матеріального права, обставинам справи та письмовим доказам.

Згідно з вимогами ст.ст. 10 ч.1, ч.3, 60 ч.1, ч.4, 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині щодо застосування мораторію на стягнення майна громадян підлягає зміні, а решт рішення належить залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 11, 23, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 303 ч.1, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити.

2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної і резолютивної частини посилання і вказівку про те, що «виконання даного рішення у частині звернення на предмет іпотеки відстрочується на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

3. Решту рішення залишити без змін.

4. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: