06.10.2017
Справа №469/252/17
2/469/346/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2017 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі : головуючої -судді - Гапоненко Н.О.
секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,
прокурора - Маковецького Є.В.,
представників відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області в інтересах держави до ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень (в частині), скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,
Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області 23 лютого 2017 року звернувся до суду в інтересах держави з вказаним позовом, у якому просив :
- зобов"язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку ОСОБА_4 об"єднаній територіальній громаді в особі ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що надана відповідачці ОСОБА_1 земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому, відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 ЗК України, може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, до яких не відноситься ведення індивідуальне дачне будівництво.
Усупереч вимогам ч.3 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, не погоджено із структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Крім того, розміщення об"єктів індивідуального дачного будівництва в межах трикілометрової прибережної захисної смуги Чорного моря та в зоні рекреаційних закладів с.Коблеве забороняється існуючими будівельними нормами та містобудівною документацією.
Тому прокурор вважає, що оскаржуване рішення ОСОБА_4 сільської ради суперечить законодавству та порушує інтереси держави, що, згідно із ст.ст.16, 21 ЦК України, ст.152 ЗК України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку, та, відповідно до ст.26 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", запис про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав, який є похідним, має бути скасований разом із скасуванням незаконного рішення про надання вказаної земельної ділянки у власність.
Оскільки правові підстави для збереження земельної ділянки за ОСОБА_1 відсутні, прокурор на підставі ст.1212 ЦК України просив зобов"язати її повернути спірну земельну ділянку ОСОБА_4 об"єднаній територіальній громаді, яка є правонаступником ОСОБА_4 територіальної громади.
У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, своєї позиції щодо позовних вимог не виклав.
Представники відповідачки ОСОБА_1 проти позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, у яких посилались на правомірність рішення ОСОБА_4 сільської ради, яка мала необхідні повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою комунальної власності у межах с.Коблеве; проект відведення земельної ділянки погоджено всіма необхідними установами без заперечень чи зауважень щодо наявності обмежень чи правових особливостей у її використанні; спірна земельна ділянка відповідно до Генерального плану с.Коблеве знаходиться у межах населеного пункту та не знаходиться в межах прибережної захисної смуги, віднесена до земель рекреаційного призначення, які можуть використовуватися для індивідуального дачного будівництва і перебувати у приватній власності; вимога про встановлення прибережних захисних смуг розповсюджується лише на землі водного фонду, а не на земельні ділянки рекреаційного призначення. Посилались також на відсутність порушень загальних інтересів суспільства та наявність у ОСОБА_1 права користування спірною земельною ділянкою у зв"язку з наявністю на її території належного ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна, та перехід до ОСОБА_1 права власності на землю у зв"язку з набуттям права власності на нерухомість.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області № 29 від 12 лютого 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва" затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вилучено із земель, не наданих у власність та користування, та надано безкоштовно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га (забудовані землі, землі, які використовуються для відпочинку, у тому числі кемпінгів, будинків для відпочинку або для проведення відпусток) для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :12:054:0021 у с.Коблеве в межах території ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.12).

Місцезнаходження, розмір та склад земель земельної ділянки підтверджено також витягом з проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.13-15), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16).

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18), 02 березня 2016 року державним реєстратором Березанського районного управління юстиції до вказаного реєстру внесено запис № 13586186 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:054:0021 за ОСОБА_1

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області № 5 від 08 липня 2016 року спірній земельній ділянці присвоєно юридичну адресу вул.Морська, 153 Б, с.Коблеве Березанського району Миколаївської області.

27 квітня 2017 року державним реєстратором Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на дерев"яний дачний будинок загальною площею 175,3 кв.м., що знаходиться за цією ж адресою.

Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південної межі 700-717 метрів, до північної 717-735 метрів, нормативна грошова оцінка становить 56620,22 грн. (а.с.19).

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Відповідно до положень ст.58 ЗК України землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду.

За змістом ст.ст.88, 90 ВК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для інших потреб законодавством України не передбачено.

Таким чином, ОСОБА_4 сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом.

Суд не бере до уваги посилання представників відповідачки ОСОБА_1 на те, що спірна земельна ділянка як така, що знаходиться у межах населеного пункту і віднесена до земель рекреаційного призначення, не входить до складу земель водного фонду і не знаходиться в межах прибережної захисної смуги, зважаючи, що ч.3 ст.60 ЗК, ч.4 ст.88 ВК передбачають встановлення прибережних захисних смуг на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту, тобто і на землях рекреаційного призначення; проект землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в межах села Коблеве не затверджено, а тому розміри прибережної захисної смуги в с.Коблеве визначаються законом.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, зокрема, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, підлягає погодженню з природоохоронним органом (ч.3 ст.186-1 ЗК України).

Як вбачається з повідомлення Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с.21), землевпорядна документація щодо відведення земельної ділянки в с.Коблеве у власність ОСОБА_1 з кадастровим номером :12:054:0021 до управління не надходила, висновки про погодження (відмову) не надавалися.

Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів.

Згідно з повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації № 72-01-21 від 02.02.2017 року (а.с.20), земельна ділянка з кадастровим номером :12:054:0021 відповідно до генерального плану с.Коблеве, затвердженого рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 12.12.2014 року № 28, розміщена на території рекреаційних закладів. Відповідно до пункту 6.2 пояснювальної записки до генерального плану, рекреаційна зона формується на півдні населеного пункту та представлена існуючими рекреаційними закладами, які хаотично розташовані вздовж узбережжя Чорного моря, забудова яких потребує упорядкування. Генеральним планом передбачається її подальший розвиток з урахуванням на території с.Коблеве регіонального ландшафтного парку "Тілігульський". Враховуючи необхідність дотримання основних завдань та умов використання територій, визначених Положенням про РЛП "Тілігульський", пропонується створення та благоустрій зони стаціонарної рекреації, яка буде представлена пансіонатами сімейного типу, кемпінгами та мотелями. Крім того, в цій зоні передбачається розвиток спортивно-видовищного, культурно-пізнавального та екстремального туризму, намічається розміщення ряду об"єктів, що приваблюють туристів: фестивального комплексу, спортивних центрів, яхт-клубу, серфстанції, екстримпарку, пейнтбольного та покерного клубів, дартс-клубу.

Отже, можливість розміщення об"єктів індивідуального дачного будівництва на території рекреаційних закладів Генеральним планом с.Коблеве не передбачена.

Заборона щодо будівництва об"єктів, не пов"язаних з розвитком та обслуговуванням курорту, встановлена п.10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 року.

Таким чином, індивідуальне дачне будівництво на виділеній ОСОБА_1 земельній ділянці суперечить містобудівній документації, будівельним нормам та правилам.

Невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Виходячи з викладеного, посилання представників відповідачки на правомірність відведення ОСОБА_4 сільською радою спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та наявність усіх необхідних погоджень є безпідставними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Таким чином, рішення ОСОБА_4 сільської ради №29 від 12 лютого 2016 року в частині затвердження проекту землеустрою та відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню як таке, що суперечить законодавству України та порушують цивільні права та інтереси держави.

У звязку з цим відповідно до ст.26 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підлягає також скасуванню запис про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який є похідним від зазначеного рішення та лише посвідчує виникнення права власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки рішення сільської ради про відчуження спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_1 підлягає скасуванню, то відсутні правові підстави збереження цього майна за відповідачкою, а тому на підставі ст.1212 ЦК України земельна ділянка підлягає поверненню належному власнику, яким, відповідно до ст.ст.80, 83 ЗК України, є ОСОБА_4 об"єднана територіальна громада, створена на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради від 13.09.2016 року № 1 (а.с.24), яка на підставі ч.3 ст.8 Закону України "Про добровільне об"єднання територіальних громад" є правонаступником всього майна, прав та обов"язків територіальної громади с.Коблеве.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Разом з тим, як вбачається з повідомлення Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 31.01.2017 року (а.с. 22) про відсутність зареєстрованих документів дозвільного та декларативного характеру щодо здійснення будівництва ОСОБА_1, інформації ОСОБА_4 сільської ради від 23.01.2017 року (а.с.23) про відсутність на спірній земельній ділянці будівельних матеріалів, споруд та нерухомих об"єктів, та пояснень представників відповідачки ОСОБА_1 про перебування на цій земельній ділянці пересувного вагончику, на час прийняття оскаржуваного рішення на спірній земельній ділянці жилі будинки, будівлі або споруди були відсутні, а тому вимоги ч.1 ст.120 ЗК України щодо переходу права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 у результаті набуття нею права власності на розміщену на ній будівлю до зазначених правовідносин не поширюються.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу.

Частиною 1 ст.319 та частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив в правовій позиції Верховний Суд України у справі №6-92ц13 від 18.09.2013 р., створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес (п.54 рішення).

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов і у справі № 6-2510цс15 від 16 грудня 2015 року, при розгляді якої Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

При ухваленні цього рішення суд враховує, що відповідачкою ОСОБА_1 право власності набувалось внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування протизаконного рішення, тобто було порушено суспільний інтерес щодо правильного застосування законодавства, порядок позбавлення права власності на незаконно набуте майно передбачений законодавством, та вважає, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2 рішення ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області №29 від 12 лютого 2016 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га (забудовані землі, землі, які використовуються для відпочинку, у тому числі кемпінгів, будинків для відпочинку або для проведення відпусток) для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :12:054:0021, в селі Коблеве у межах території ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 13586186 від 02.03.2016 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:054:0021 за ОСОБА_1.

Витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 об"єднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :12:054:0021, вартістю 56620,22 грн., в с.Коблеве в межах території ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області, та ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області (р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) судовий збір в сумі по 2800 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 жовтня 2017 року.

Суддя: