Справа №583/1259/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1073/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року

у справі за заявою комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу, -

в с т а н о в и л а:

23 травня 2017 року КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 у звязку з неадекватною поведінкою був доставлений до їх закладу 22 травня 2017 року у супроводі працівників поліції, де за відсутності усвідомлюваної згоди на лікування та наявністю підстав був госпіталізований за рішенням лікаря-психіатра. ЛКК було встановлено, що він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для нього та оточуючих, його обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, а тому він потребує застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року заяву комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» задоволено.

Госпіталізовано ОСОБА_3 до комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» у психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4М, не погодився з цим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на те, що заява була розглянута судом формально, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зазначає, що правоохоронними органами була штучно створена ситуація з метою усунути ОСОБА_3 фізично і не дати йому можливості висловлювати свою громадянську позицію прямо і відкрито. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є працівниками поліції. В поясненнях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначаються підстави для особистої неприязні з їх боку стосовно ОСОБА_3, у звязку з колишніми непорозуміннями. В судовому засіданні не було жодного сусіда, який би особисто чув від ОСОБА_3 крики чи погрози суїциду. Посилається також на те, що в характеристиці на ОСОБА_3 з місця проживання, яка підписана мешканцями вулиці і міста, зазначено, що до нього немає жодних претензій. В той же час зазначено, що ОСОБА_3 доставляє незручності саме правоохоронним органам міста, корумпованим посадовим особам органів державної влади та місцевого самоврядування, викриваючи вчинені ними правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, лікаря психіатра та представника КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» ОСОБА_11, прокурора Вортоломея М.І., які не погоджуються з апеляційною скаргою, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють небезпеку для нього та оточуючих, а тому він підлягає госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, оскільки його обстеження та лікування можливе лише в стаціонарних умовах.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу не можна, так як суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2017 року ОСОБА_3 був доставлений в супроводі працівників поліції до КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» (далі психіатричний заклад), у звязку з неадекватною поведінкою. Як зазначено у рапортах цих працівників поліції: ОСОБА_3СМ. неодноразово телефонував до поліції, погрожував суїцидом (а. с. 3-4).

23 травня 2017 року ОСОБА_3 був оглянутий лікарсько-консультативною комісією психіатричного закладу в складі трьох лікарів-психіатрів, якими ОСОБА_3 встановлено діагноз: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Також у висновку зазначено, що за своїм психічним станом ОСОБА_3 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою небезпеку для нього та оточуючих, його обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, а тому він потребує застосування госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (а. с. 2).

Згідно із ч. 1 ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України передбачено, що у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про примусову госпіталізацію, її продовження, додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що застосування ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто про примусову госпіталізацію особи, можливе лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_3 чи виявлення останнім наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або доказів того, що ОСОБА_3 не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Крім того, згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоровя, тобто кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки, наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоровя людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обовязковою для застосування національними судами.

Так, прикладом реалізації права на здоровя в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі обєктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме рішення від 28 жовтня 003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду першої інстанції не містить належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй достатності та взаємозвязку свідчили про наявність підстав для надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги у примусовому порядку, що встановлені законом (ст. 280 ЦПК України). Так, у судовому засіданні апеляційного суду лікар-психіатр, в. о. головного лікаря КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_3 не має хронічного психічного захворювання, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебував. Психічний розлад, який був у нього виявлений комісією лікарів-психіатрів є наслідком інших хронічних хвороб: гіпертонії та атеросклерозу. У висновку лікарів-психіатрів зазначено, що ОСОБА_3 висловлює маячні ідеї справедливості, стверджує, що силові структури хочуть щоб «він замовчав та не заважав їм», що «вони фабрикують проти нього справи», «вони кришують наркопритони та ігрові автомати», маячні ідеї особистої важливості, заявляє, що саме його зусиллями були звільнені з посад начальники Охтирського міськрайсуду та Охтирської поліції, а також інші працівники внутрішніх справ. Своє бажання покінчити з життям мотивує прагненням добитися справедливості і покарання злочинців.

Сам ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що в день коли він був доставлений до КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2», він погано себе почував у звязку з чим викликав «Швидку медичну допомогу», але лікарі до нього не приїхали. Тому він зателефонував до правоохоронних органів. Наміру покінчити життя самогубством у нього ніколи не було.

Свідок ОСОБА_12 дружина ОСОБА_3 пояснила, що останній час вона проживає в Ізраїлі, але кожного року влітку приїздить до чоловіка у м. Охтирка. Дійсно у чоловіка були конфлікти з правоохоронними органами з приводу розслідування крадіжки в його квартирі. Але він ніколи не висловлював наміри покінчити життя самогубством. Надані заявником докази, а також показання свідків: працівників поліції та сусідів ОСОБА_3 не містять належних та достовірних доказів, які б свідчили про реальну можливість скоєння останнім самогубства, тим більше шляхом спричинення шкоди іншим особам. Самі по собі висловлювання певного змісту ОСОБА_3 в присутності працівників поліції та лікарів, ще не дають достатніх підстав для обґрунтованого припущення про наявність у нього психічного розладу, який потребує лікування у примусовому порядку.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -