У Х В А Л А

19 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним,

встановила:

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої, апеляційної, касаційної інстанцій та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 270, 629, 640, 653, 1054, 1056-1 ЦК України, статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання спірного кредитного договору недійсним. Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит має бути використаний, форми та видів його забезпечення, відомостей щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_4 на кожній сторінці оспорюваного договору. Крім того, встановивши наявність у банку на момент укладення кредитного договору банківської ліцензії та письмового дозволу на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку, банк мав право здійснювати банківські операції з валютними цінностями. Окрім того, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення процентної ставки не тягне за собою недійсності укладеного договору, а лише може впливати на визначення розміру платежів.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року суд виходив із того, що банк змінюючи в односторонньому порядку процентну ставку, не повідомив про це позичальника, що призвело до порушень п.2.6 кредитного договору та ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позовні вимоги про визнання підвищеної процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов'язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором підлягають задоволенню.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року суд відмовляючи у задоволенні заяви, виходив із того, що не вбачається неоднакового застосування норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 2 березня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалу апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, виходив із того, що суд не встановив дійсних прав та обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору поруки; не перевірив коли і як було збільшено процентну ставку та обсяг відповідальності поручителя без його згоди, застосувавши лише положення ч.4 ст. 599 ЦК України та не звернувши уваги на положення ч.1 ст. 599 ЦК України;

- від 10 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інтенції, виходив із того, що суди на порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України не врахували положень Закону України «Про захист прав споживачів», на які у запереченнях посилався відповідач, та не застосував їх при вирішенні спору, не перевірив доводів щодо несправедливості умови п. 3.4 спірного договору.

- від 20 листопада 2013 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інтенції, виходив із того, що суди належної оцінки доводам позивача не надали, в повній мірі обставини справи не зясували та дійшли до передчасного висновку про можливість отримання особою інформації про підвищення відсоткової ставки з картрахунку. Здвійснення платежів за підвищеною відсотковою ставкою не може свідчити про те, що позивач був належним чином повідомлений про зміну процентної ставки.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не можна вважати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко