АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Заболотньої Віти Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про заміну стягувача,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року, відкрито провадження у даній справі (а.с.29).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року, позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №490067423 від 06 травня 2008 року станом на 17 липня 2014 року у розмірі 2 383 656 грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп., а всього - 2 387 310 грн. 61 коп. (а.с.38-40).

16 травня 2017 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось з заявою про заміну стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - ТОВ «Довіра та Гарантія» (а.с.43-44).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року, у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - відмовлено (а.с.75-76).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надіслала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, оскільки судом неповно та недостовірно встановлено обставини справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що фактору (Товариству) були відступлені права вимоги лише за основними договорами, ігноруючи при цьому п.2.5. Договору.

_________________________________________________

Справа № 755/21754/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10515/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Крім того, суд дійшов невірного висновку про те, що за наявними матеріалами у справі відсутні докази відступлення права вимоги щодо поручителя за кредитним договором - ОСОБА_4 Такий висновок суперечить встановленим фактам, а отже є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Також зазначає, що такий хибний висновок суду був єдиною підставою для відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі, не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмі докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490067423 від 06 травня 2008 року станом на 17 липня 2014 року в розмірі 2 383 656,61 грн. та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., а всього стягнуто 2 387 310,61 грн. (а.с. 38-40).

У травні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в особі представника звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про заміну стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі ст.ст.512, 514 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження переходу прав вимоги до заявника стосовно ОСОБА_4 за укладеним між останньою та ПАТ «Альфа-Банк» договором поруки.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У свій правовій позиції від 20 листопада 2013 року (справа №6-122цс13) Верховний Суд України дійшов до висновку, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст.387 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Так, 26 вересня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір факторингу № 2016-3АБ/ДГ (а.с.50-52).

Згідно із п. 2.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір» в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-Г до Договору. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів.

Виходячи зі змісту вищевказаного договору факторингу, до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 490067423 від 06 травня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Реєстру Боржників 1-2 від 26 вересня 2016 року до договору факторингу № 2016-3АБ/ДГ від 26 вересня 2016 року (а.с.54).

Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну стягувача, суд першої інстанції дійшов висновку, що Товариству (Фактору) були відступлені права вимоги лише за основними договорами.

Разом з тим, згідно п.2.5 Договору, з моменту переходу до Фактора прав вимоги виключно в силу положень українського законодавства до останнього також переходять права вимоги за договорами забезпечення, в тому числі договорами поруки/застави/іпотеки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження переходу прав вимоги до заявника стосовно ОСОБА_4 за укладеним між останньою та ПАТ «Альфа-Банк» договором поруки.

Виходячи з вищенаведеного, оскаржувану ухвалу не можна назвати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. Суду першої інстанції необхідно перевірити (з'ясувати) наведені заявником обставини відступлення права вимоги, і в залежності від встановлених обставин, вирішити дане питання.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Заболотньої Віти Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова