Справа № 465/5013/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/3320/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3;

адвоката ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5на рішення Франківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2013 року розірвано. Донька від цього шлюбу, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у вихованні та її розвитку участі не приймає. Вона не має можливості забезпечити самостійно та в повному обсязі витрати необхідні для нормального розвитку дитини. Зазначала, що відповідач працює неофіційно, має неофіційний, але постійний дохід, а тому просила ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 250 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову 22 серпня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 26-27).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_5

Апелянт просить рішення суду змінити та «визначити стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2/5 частини його заробітку (доходу)», покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив наявність у нього нерегулярного чи мінливого доходу, не врахував довідку про його заробітну плату, яка підтверджує наявність у нього стабільного доходу, та неправильно визначив розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Зазначає, що визначені судом першої інстанції аліменти у розмірі 1 250 грн. становлять близько 80 % його доходу «та є обтяжливим для відповідача» (а.с. 33).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На час ухвалення судом оскаржуваного рішення статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років було встановлено у розмірі 1 689 грн. (а на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції такий прожитковий мінімум встановлено вже у розмірі 1 777 грн.), а статтею 8 згаданого Закону розмір мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн.

В суді апеляційної інстанції позивачка ствердила, що відповідач закінчив ВУЗ «Фінансова академія» і за фахом спеціаліст з компютерних технологій, є власником квартири (у якій сторони даного спору проживали до розірвання шлюбу), а також має у власності гараж, дачний будинок і автомобіль «Форд Мондео».

Представник відповідача не подав до суду апеляційної інстанції доказів на спростування вище наведених тверджень позивачки про майновий стан відповідача (хоча ці обставини мають істотне значення для справи) і не зміг ці твердження заперечити.

За вище наведених обставин колегія судді приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вправі був не приймати до уваги довідку про доходи відповідача (згідно якої в останнього місячна заробітна плата за роботу у фізичної особи-підприємця становить 1 450 1 600 грн.; а.с. 22), як доказ наявності у відповідача «стабільного доходу», який («стабільний дохід») на час ухвалення судом рішення був меншим від законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, а відтак вправі був задовольнити заяву одержувача аліментів (позивачки) про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Будь-яких інших обставин, які мають істотне значення для справи, зокрема які б могли слугувати правовою підставою для зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення з відповідача оскаржуваним рішенням суду, у апеляційній скарзі не наведено.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5відхилити та залишити рішення Франківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: