Провадження № 2/761/2788/2017
19 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Рибака М.А.,
за участю секретаря Яриновської Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди -
У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач) про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24 березня 2003 року позивач та її родина з трьох осіб, включаючи мати ОСОБА_2 та брата ОСОБА_3 перебувають на квартирному обліку за місцем проживання в Шевченківській РДА у місті Києві в загальній черзі за № 3930, як особи, які потребують поліпшення житлових умов.
Оскільки мати позивача з 04.09.2013 року є ветераном праці, то згідно п. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» має пільгу щодо переважного права на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
04.03.2015 року на ім'я начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації був надісланий пакет документів поштою (рекомендованим листом з описом вкладення): відповідна заява з проханням включення матері/сім'ї позивача до пільгової черги осіб, які мають переважне право на поліпшення житлових умов, копія посвідчення ветерана праці, оригінал довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації за формою № 3.
30.03.2015 року відповідач надав відповідь позивачу про те, що для розгляду питання включення до пільгової черги ветеранів виробництва, необхідно надати до Центру надання адміністративних послуг оригінал та копію трудової книжки, довідку з місця роботи, посвідчення ветерана праці, паспорт та довідку форми 3, а питання про включення позивача та її родини до пільгової черги буде розглядатись за наявності правових підстав.
Позивач вважала, що вимоги відповідача є необґрунтованими, оскільки мати позивача має переважне право на забезпечення житлом згідно із вимогами п. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач зазначала, що вона відчуває стурбованість і тривогу через тривале не вирішення питання про включення її родини до пільгової черги на житло, має психічне напруження, глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням вимог Закону, певне розчарування та страждання внаслідок бездіяльності відповідача, а тому вважала, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в 450000,00 грн. та просила стягнути її з відповідача в особі Державної казначейської служби України.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд про його задоволення.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності представника відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
04.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про включення її та її родини до пільгової черги на забезпечення житлом, як ветерана праці (а.с. 5).
Згідно із копією посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2, остання має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів праці (а.с. 6).
Листом від 26.03.2015 року відповідачем було надано відповідь № 28-В-77 та повідомлено ОСОБА_2 про те, що вона має право бути включеною до пільгової черги ветеранів у сфері виробництва у випадку, якщо вона пропрацювала не менше 20 років у сфері виробництва та повідомлено про надання додаткових документів та можливості розгляду питання за наявності правових підстав (а.с. 7).
Листами від 25.06.2015 року, від 21.08.2015 року, від 21.09.2015 року, від 01.10.2015 року ОСОБА_2 було також повідомлено про те, що вона має право бути включеною до пільгової черги ветеранів у сфері виробництва у випадку, якщо вона пропрацювала не менше 20 років у сфері виробництва та повідомлено про надання додаткових документів та можливості розгляду питання за наявності правових підстав (а.с. 8, 9, 10, 11).
Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», ветеранам праці надаються такі пільги як переважне право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Позивач вважала, що своїми діями щодо не включення її родини до пільгової черги для першочергового забезпечення житловою площею, їй було завдано моральної шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 450000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди відповідачем саме позивачу, а також обґрунтування такої шкоди, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є не доведеними.
Окрім того, судом роз'яснювалось право позивача на подання заяви про призначення експертизи на підставі ст. 143 ЦПК України для з'ясування питання щодо характеру завданої позивачу моральної шкоди, разом із тим заяв про призначення у справі судової експертизи від позивача не надходило.
Також статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Проте, позивач або ОСОБА_2 не звертались до адміністративного суду із заявою про оскарження дій відповідача щодо не включення її до пільгової черги як ветерана праці на підставі її заяви, а отже компетентним судом не встановлено протиправності дій відповідача в цій частині. Не ставила таких вимог на вирішення суду позивач і в даній справі, вважаючи таку обставину вже встановленою.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, не ґрунтується на вимогах закону, а також не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208, 212, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК