Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Євтушенко О.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Київського національного торгівельно-економічного університету про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в сумі 8 606 грн 95 коп за період з 01 листопада 2014 року по 22 січня 2015 року та індексацію зарплати у сумі 2810 грн 86 коп, а також просили відшкодувати моральну шкоду з відповідача у розмірі 76 944 грн 24 коп.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона працювала у відповідача на посаді професора кафедри економічної теорії зі збереженням надбавок, що були при укладенні трудового договору. 22 січня 2015 року її було звільнено за ст. 40 п. 4 наказом № 10-к. При цьому їй не було виплачено заробітну плату з листопада 2014 року по 22 січня 2015 року включно. Тому вважає, що адміністрація Київського національного торгівельно-економічного університету порушила її право на заробітну плату, визначене в ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці».

Позивач зазначає, що на думку адміністрації відповідача вона порушувала Правила внутрішнього розпорядку, починаючи з 01 листопада 2014 року і до 22 січня 2015 року їй не була виплачена заробітна плата. Однак, адміністрацією Київського національного торгівельно-економічного університету в табелі обліку робочого часу за листопад, грудень 2014 року і до 22 січня 2015 року не відображено виконану роботу позивача, а натомість поставлено прогули та складено акти про відсутність на роботі, однак не було застосовано дисциплінарних заходів щодо невиконання позивачем посадових обов'язків.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Київського національного торговельно-економічного університету заборгованість по заробітній платі з 01 листопада 2014 року по 22 січня 2015 року в сумі 8 605 грн 60 коп., індексацію зарплати у сумі 2810 грн 86 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Українського державного університету економіки і фінансів № 171-к від 31 серпня 2006 року ОСОБА_4 прийнято на посаду доцента на 0,5 ставки кафедри обліку, аудиту і статистики за контрактом з 01 вересня 2006 року по 31 серпня 2007 року, з випробувальним терміном на один місяць.

Наказом відповідача № 235-к від 31 серпня 2007 року ОСОБА_4 продовжено термін дії контракту на посаді доцента кафедри обліку, аудит і статистики на строк з 01 вересня 2007 року до проведення конкурсу.

Наказом Українського державного університету економіки і фінансів № 803-к від 01 вересня 2008 року ОСОБА_4 переведено на посаду професора кафедри економічної теорії на 0,5 ставки.

22 січня 2015 року в.о ректора Українського державного університету економіки і фінансів було видано наказ за №10-к про звільнення професора кафедри економічної теорії на 0,5 ставки ОСОБА_4 з займаної нею посади з 22 січня 2015 року за прогул (п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відсутні правові підстави для стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, оскільки рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року, що набрало законної сили та обставини, встановленні яким є преюдиційними відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, було встановлено що ОСОБА_4 звільнено із займаної посади за прогул у період з 01 листопада 2014 року по 22 січня 2015 року з дотриманням вимог трудового законодавство, а тому вони не підлягають доказуванню.

Крім того, позивачем не було доведено, що вона здійснювала трудову діяльність в інших місцях та виконала індивідуальний план, про своє місцеперебування у робочий час роботодавця вона не повідомляла.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, тому касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.І. Євтушенко