Справа № 653/895/17
Провадження № 2/653/615/17
РІШЕННЯ

іменем України

23.06.2017

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Тимашової Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Ібадуллаєвича до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

встановив:

ОСОБА_1 Ібадуллаєвич звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у сумі 3400 доларів США та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач позичив у нього 3000 доларів США, на підтвердження чого надав розписку від 20.02.2014 року, та зобовязався повернути 3400 доларів США у строк до 20 травня 2014р. У визначений строк відповідач коштів не повернув. У звязку з порушенням виконання зобовязань позивач просив стягнути з відповідача 3400 доларів США та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, зазначив, що не зважаючи на численні вимоги до відповідача повернути гроші, останній постійно ухиляється від розрахунку з ним.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, пояснивши, що гроші віддав людині, яка прийшла від позивача, тому вважав, що з позивачем розрахувався у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, та оцінивши докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 3 000,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути позику у розмірі 3 400 доларів США до 20.05.2014 року, що підтверджується розпискою відповідача від 20.02.2014 року.

На даний час відповідач свої обов'язки за договором позики не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 1046-1050 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова розписка про отримання грошових коштів, складена власноручно відповідачем ОСОБА_2, відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як зазначено в ст. ст. 10,11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про неповернення йому відповідачем наданих у борг грошових коштів вказав на наявність у нього оригіналу розписки про їх отримання від боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 545 Цивільного кодексу України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно з ч.3 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач на підтвердження факту повернення позивачу боргу у повному обсязі послався на те, що гроші передав людині, яка ніби то прийшла за доручення позивача, однак розписок про передачу коштів вони не складали.

У судовому засіданні був допитаний у якості свідка ОСОБА_3, який пояснив, що він зі своїм товаришем хотів позичити у ОСОБА_1 грошей, на що той відповів, що у нього не має, проте вони можуть попробувати забрати борг у ОСОБА_2 Поїхавши до ОСОБА_2 з позивачем за грошима, той сказав, що віддасть кошти через декілька днів. У подальшому ОСОБА_2 передав йому кошти у сумі три тисячі доларів США, дві тисячі з яких той віддав своєму товаришу, а решту залишив собі. При цьому свідок зазначив, що жодних розписок чи інших документів на підтвердження отримання коштів не складали.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги вказані свідчення на підтвердження факту розрахування ОСОБА_2 за договором позики з позивачем.

Так, у відповідності ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу.

Тому пояснення відповідача суд вважає голослівними і такими, що нічим не підтверджені і оцінює їх як бажання відповідача уникнути відповідальності за невиконання договірних зобовязань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивач у порушення вищенаведених норм не навів жодних обґрунтувань для стягнення з відповідача саме суми боргу у розмірі 3400 доларів США.

Таким чином з відповідача належить стягнути борг за позикою в сумі 3000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на час ухвалення рішення суду становить 78077,08 грн.

Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 780,60 грн.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 Ібадуллаєвича задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 Ібадуллаєвича (ІНПП НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2) борг у сумі 3000 (три тисячі) доларів США, що еквівалентно 78077 (сімдесят вісім тисяч сімдесят сім) грн. 08 коп., та понесені судові витрати у розмірі 780 (сімсот вісімдесят) грн. 60 коп.

У решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_5