Справа № 365/771/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/4477/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 1 26.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування вартості майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом про відшкодування вартості майна.

Посилалися на те, що між ОСОБА_3 та покійними батьками відповідача були дружні стосунки, на їх прохання він надав їм у 1999 році в користування трактор Т-25, а після смерті батька його син ОСОБА_4 продовжив користуватися трактором за згодою позивача. В 1999 році ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в користування належний їй на праві власності автомобіль УАЗ 452Д, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності строком на п'ять років, після спливу строку довіреності за погодження сторін ОСОБА_4 продовжи користуватися зазначеним автомобілем. Крім того, в 2010 році зять ОСОБА_3 - ОСОБА_5 придбав у ТОВ «Астра» трактор МТЗ-82 та на прохання ОСОБА_3 надав його ОСОБА_4 в користування, про що складено акт приймання-передачі, примірник якого наявний у відповідача. Також, впродовж останніх років, кожної осені ОСОБА_3 передавав ОСОБА_4 на зберігання свої цінні речі для попередження можливих крадіжок з його будинку, а кожної весни відповідач повертав йому це майно, за зберігання майна ОСОБА_4 безоплатно користувався тракторами та допомагав ОСОБА_3 з обробленням земельної ділянки. Станом на осінь 2015 року у ОСОБА_4 знаходилося наступне майно: трактори Т-25 та МТЗ-82, керогаз, брезент до автомобіля, почвофріз та газовий балон, весною 2016 року ОСОБА_4 в грубій формі відмовився повернути передане йому на зберігання майно. В травні 2016 року ОСОБА_2 дізналася, що у 2015 році ОСОБА_4 без її згоди порізав автомобіль УАЗ 452Д заради виготовлення з нього автопричепу.

На підставі вищевикладеного, позивачі, уточнивши позовні вимоги в квітні 2017 року, просили зобов'язати ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_3 36100 в рахунок вартості трактору Т-25, газового балону та брезенту до автомобіля, а ОСОБА_2 - вартість автомобіля УАЗ 452Д в розмірі 30000 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що в судовому засіданні ОСОБА_4 визнавав факт користування фактично всім спірним майном, частину з якого, а саме почвофріз та керогаз, до ухвалення рішення повернув ОСОБА_3. Крім того, суд безпідставно застосував позовну давність, хоча про знищення автомобіля вона дізналася лише в 2016 році.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 27 червня 2008 року ОСОБА_3 придбав почвофріз Т/380 (М) вартістю 4200 грн. (а. с. 14).

27 серпня 2010 року ОСОБА_5 придбав трактор МТЗ-82 2000 року випуску за договором купівлі-продажу № 2 (а. с. 11 - 12 т. 1).

06 липня 2016 року ОСОБА_5 видав довіреність на ім'я ОСОБА_3 із правом продажу, міни, передачі в оренду та позичку за ціну і на умовах на свій розсуд належний йому трактор МТЗ-82 (а. с. 13 т. 1).

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 8045 від 12 серпня 2016 року № 161/8045, за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб УАЗ 452Д, д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 23 т. 1).

12 липня та 03 серпня 2016 року ОСОБА_3 направив на адресу ОСОБА_4 вимогу про повернення переданого у тимчасове користування майна, а саме трактору Т-25, трактору МТЗ-82, мотоблоку МТД № 3, автомобіля УАЗ-452, брезенту до автомобіля «Жигулі», газового балону, які останній отримав 15 липня та 10 серпня відповідно (а. с. 16 - 17 т. 1).

З приводу знаходження у ОСОБА_4 належного їм майна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зверталися до органів поліції, за результатами розгляду їх заяв встановлено відсутність ознак будь-якого правопорушення.

03 січня 2017 року актом депутата Березанської сільської ради складено акт обстеження подвір'я ОСОБА_4 та встановлено, що технічних засобів на його території, а саме тракторів Т-25, МТЗ-82, мотоблоку МТД № 3 та автомобілю УАЗ-452 не виявлено (а. с. 99 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження передачі відповідачу належного йому майна та не зазначив індивідуальних ознак спірного майна для його ідентифікації, а отже відсутні і підстави для відшкодування його вартості відповідачем.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 в судовому засіданні визнавав знаходження у нього спірного майна, частину з якого повернув, спростовуються письмовими поясненнями відповідача по суті позову, крім того, визнання відповідачем тієї обставини, що в нього у користуванні знаходився почвофріз, який він в подальшому повернув ОСОБА_3 (а. с. 250 т. 1 зворот), як не підтверджують, так і не спростовують обставин отримання ним іншого майна.

Колегія суддів враховує, що сам позивач ОСОБА_3 не оскаржує рішення суду щодо відмови в задоволенні позову в частині власних вимог, та відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині.

Разом із тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання відшкодування 30000 матеріальної шкоди за знищення автомобіля, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, одночасно застосувавши строки позовної давності.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, одночасна відмова рішенням суду в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності і в зв'язку із його недоведеністю є помилковою, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позову ОСОБА_2, колегія суддів виходить із наступного.

В матеріалах справи наявна довідка Територіального сервісного центру № 8045 від 12 серпня 2016 року № 161/8045, із якої вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб УАЗ 452Д, д.н.з. НОМЕР_1.

Отже, встановлено, що позивач є власником зазначеного автомобіля.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_6 вказувала, що надала її відповідачу в користування на п'ять років на підставі довіреності в 1999 році.

Разом із тим, вказаної довіреності на ім'я ОСОБА_4, а також будь-яких інших доказів, які б підтверджували передачу йому транспортного засобу в користування після закінчення дії довіреності, позивачем надано не було.

Крім того, позивач просила стягнути із відповідача на свою користь 30000 грн. матеріальної шкоди за знищення автомобіля, разом із тим, вартість транспортного засобу УАЗ 452 нею визначена на підставі даних з веб-сторінок щодо продажу аналогічного майна, без урахування його технічної характеристики та загального стану, пробігу та інших обставин (а. с. 24 - 26 т. 1).

Інших доказів на підтвердження вартості автомобіля позивачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними та не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 з одночасних підстав пропуску строку позовної давності і недоведеності ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з інших підстав.

В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 рішення Згурівського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року є законним та обгрунтованим і залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування вартості майна.

В іншій частині рішення Згурівського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.