Справа № 640/7641/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету будівництва та архітектури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міністерство освіти і науки України про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії, -

В С Т А Н О В И В:

23.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати стипендії, з урахуванням інфляційних втрат, за період навчання з червня 2014 року по грудень 2016 року включно, у розмірі 33701,68 грн., судовий збір у розмірі 640 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що він в серпні 2013 року був зарахований до Харківського національного університету будівництва та архітектури на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Факт наявності підземного стажу роботи його батька більше 15 років надавав йому право на отримання з вересня 2013 року соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, відповідач з червня 2014 року по грудень 2016 року виплачував йому лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. А в червні 2014 року, з лютого 2015 року по червень 2015 року та з липня 2016 по грудень 2016 року відповідач не виплачував стипендію взагалі, не зважаючи на те, що стипендія, на яку він має право, є соціальною, була гарантована державою та на час спірних правовідносин не залежала від успішності навчання студента. Сума заборгованої соціальної стипендії, що складає різницю між сумою соціальної стипендії відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (41 044,00 гривень) та сумою виплаченої стипендії (14 952,13 гривень), - 26 091,87 грн. Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р., має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ від 12.07.2004р. № 882 «ОСОБА_2 призначення і виплати стипендії», а невнесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття Закону України не є підставою для порушення права на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, зазначив, що дійсно позивача було зараховано на навчання поза конкурсом до Харківського національного університету будівництва та архітектури відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як дитину шахтаря. Університет є бюджетною установою і фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Згідно пункту 5 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року порядок призначення і виплати академічних і соціальних стипендій встановлюється Кабінетом Міністрів України. На сьогоднішній день діє ОСОБА_2 призначення і виплати стипендій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004р. № 882. ОСОБА_2 не передбачено виплату соціальних стипендій дітям шахтарів і змін чи доповнень у зв'язку з цим питанням не має. Тобто, на сьогоднішній день нарахування соціальних стипендій здійснюється на підставі зазначеного ОСОБА_2, в котрий не внесені зміни стосовно виплати соціальних стипендій дітям шахтарів. Саме такі видатки забезпечені коштами Держбюджету. Міністерство не виділяло додаткові кошти, Університет не має змоги, законних підстав та коштів виплатити соціальну стипендію, як дитині шахтаря. Університет є неналежним відповідачем у справі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 в серпні 2013 року зарахований до архітектурного факультету вищого навчального закладу IV рівня акредитації «Харківський національний університет будівництва та архітектури» на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Відповідно до довідки Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області від 26.06.2013 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку з 06.01.2012 року як отримувач пенсії по 3 групі інвалідності від професійного захворювання. Загальний стаж ОСОБА_3 складає 21 р. 02 м. 23 дн, в тому числі стаж з повним робочим днем під землею під землею 17 р. 07 м. 24 дн.

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_3 є батьком позивача С.С.

Як вбачається з довідок про доходи, позивачу було нараховано стипендію за: червень 2014 00 грн., з липня по жовтень 2014 по 730 грн, листопад 2014 757,01 грн, грудень 2014 775,26 грн.;

січень 2015 - 789,86 грн., лютий червень 2015 00 грн., липень вересень 2015 по 730 грн., жовтень 2015 920 грн., листопад грудень 2015 по 825 грн.;

січень червень 2016 по 825 грн., липень грудень 2016 00 грн.

ОСОБА_2 призначення і виплати стипендій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 р. N 882.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, нарахування стипендії позивачу здійснювалось на підставі ОСОБА_2, затверджено постановою КМУ від 12.07.2004 р. N 882.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року N 2984-III (чинного на час вступу позивача до ВУЗу), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Аналогічне положення закріплене в ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року N2984-III (чинного на час вступу позивача до ВУЗу) студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2, ч. 5 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII, особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року № 345-VI, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Отже, застосовуватись має ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року, який має вищу юридичну силу, ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2004року № 882 «ОСОБА_2 призначення і виплати стипендії». Невнесення відповідних змін до Постанови Кабінету Міністрів України після прийняття Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закони України мають вищу юридичну силу і саме закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт.

Стаття 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає виключення із правил, щодо кола осіб, яким призначається спеціальна стипендія, в той час коли ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює відносини пов'язані з реалізацією права на стипендію взагалі.

Позивач має право на отримання стипендії відповідно до норм ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідне право позивача, передбачене Законом, не було забезпечено, а тому підлягає захисту.

Також необґрунтованими є доводи про те, що соціальна стипендія передбачена тільки для студентів з числа дітей шахтарів, що навчаються на гірничих спеціальностях, оскільки Законом такі обмеження не встановлені.

Наведені доводи представника відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», щодо неналежного відповідача у справі, не заслуговують на увагу, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України», а згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 01 червня 2016 року у справах №№ 6-929цс16, 6-1044цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлено у 2014 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб - 1218 гривень.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

Таким чином, розмір не нарахованого та недоплаченого розміру соціальної стипендії позивачу становить: за 2014 рік: червень 1218 грн., липень 488 грн., серпень 488 грн., вересень 488 грн., жовтень 488 грн., листопад 460,99 грн., грудень 442,74 грн; за 2015 рік: січень 428,14 грн., лютий 1218 грн., березень 1218 грн., квітень 1218 грн., травень 1218 грн., червень 1218 грн., липень 488 грн, серпень 488 грн, вересень 648 грн, жовтень 458 грн, листопад 553 грн., грудень 553 грн; за 2016 рік: січень 553 грн., лютий 553 грн, березень 553 грн, квітень 553 грн, травень 625 грн, червень 625 грн, липень 1450 грн., серпень 1450 грн, вересень 1450 грн, жовтень 1450 грн, листопад 1450 грн, грудень 1600 грн., що в загальному розмірі становить 26 091 грн. 87 коп.

На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача не нарахованої та недоплаченої соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, за період з червня 2014 року по грудень 2016 року включно в розмірі 26091 грн. 87 коп. підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача у зв'язку з вчасно не нарахованою та недоплаченою стипендією в розмірі прожиткового мінімуму, інфляційних втрат за період з червня 2014 року по грудень 2016 року включно в розмірі 7609 грн. 81 коп.

Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року.

Відповідно до статей 1, 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії) незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення; 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.

Відповідно до розрахунку компенсації втрати частини доходу за період з червень 2014 року по грудень 2016 року (за умови виплати заборгованості стипендії 17.05.2017 року) становить 7 609 грн. 81 коп.

Розмір недоплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат представником відповідача не оспорювався.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7609,81 грн. повязаних з невиплатою стипендії підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 1,2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року, ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року № 345-VI, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Харківського національного університету будівництва та архітектури () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму не нарахованої та невиплаченої соціальної стипендії у розмірі 26091 (двадцять шість тисяч девяносто одна) грн. 87 коп., інфляційні втрати 7609 (сім тисяч шістсот девять) грн. 81 коп.

Стягнути з Харківського національного університету будівництва та архітектури () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий