Справа № 165/68/17 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/964/17 Категорія: 30 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою позивача на рішення Нововолинського міського суду від 29 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду від 29.05.2017 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю (далі ОСОБА_4) «ВМП» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 «ВМП», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено факту завдання відповідачем матеріальної шкоди підприємству внаслідок порушення останнім покладених на нього трудових обовязків, а тому прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для її відшкодування позивачу.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 01.10.2015 року був прийнятий на роботу вантажника відділення виготовлення напівфабрикатів ОСОБА_4 «ВМП» відповідно до наказу №464 від 30.09.2015 року (а.с.6). Наказом №17/1 від 14.01.2016 року він був переведений на роботу оператора автомата для виробництва напівфабрикатів у відділення виготовлення напівфабрикатів (а.с.7). Згідно наказу №466 від 01.09.2016 року ОСОБА_3 був переведений на роботу помічника формувальника ковбасних виробів у дільницю виробництва ковбас (а.с.8).

Як вбачається з наказу №508 від 22.09.2016 року, відповідач ОСОБА_3 звільнений з ОСОБА_4 «ВМП» згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.9).

Судом також встановлено, що 23.05.2016 року в ОСОБА_4 «ВМП» було проведено інвентаризацію цінностей на складі напівфабрикатів (субпродуктів), готової продукції ВПМ. В результаті інвентаризації було виявлено недостачі на суму 339886,41 грн. та надлишки на суму 150741,27 грн., що підтверджується протоколом робочої інвентаризаційної комісії ОСОБА_4 «ВМП» від 25.05.2016 року та актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 23.05.2016 року (а.с.15-22).

Відповідно до акту, складеного комісією ОСОБА_4 «ВМП», відповідач ОСОБА_3 був ознайомлений з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей, проте від підпису відмовився (а.с.15,16,24)

Згідно із розрахунком відшкодування завданих збитків від 23.05.2016 року, поданого головним бухгалтером ОСОБА_4 «ВМП», розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 становить 3016,09 грн. (а.с.23).

27.06.2016 року в ОСОБА_4 «ВМП» було проведено інвентаризацію цінностей на складі напівфабрикатів (субпродуктів), готової продукції ВПМ. В результаті інвентаризації було виявлено недостачі на суму 214841,21 грн. та надлишки на суму 84839,10 грн., що підтверджується протоколом робочої інвентаризаційної комісії ОСОБА_4 «ВМП» від 04.07.2016 року та актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 27.06.2016 року (а.с.32,28-31).

Відповідно до акту, складеного комісією ОСОБА_4 «ВМП», відповідач ОСОБА_3 був ознайомлений з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей, проте від підпису відмовився (а.с.26).

Згідно із розрахунком відшкодування завданих збитків від 27.06.2016 року, поданого головним бухгалтером ОСОБА_4 «ВМП», розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 становить 3008,74 грн. (а.с.33).

Загальний розмір завданої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 становить 5624,83 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно із ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Як передбачено ч. 1 ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, звязаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Відповідно до розяснень викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

У звязку з наведеним обовязок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обовязків за наявності порушення працівником трудових обовязків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного звязку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Місцевим судом встановлено, що договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 01.04.2016 року, який укладений між ОСОБА_4 «ВМП» та членами колективу (бригади) складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів, та на який позивач покликався як на підставу для відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди підприємству, не відповідає вимогам ст. 135-2 КЗпП України, так як він не погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (а.с.12-13). Зі змісту даного договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 01.04.2016 року вбачається, що він укладався між ОСОБА_4 «ВМП» в особі директора ОСОБА_5 з однієї сторони та членами колективу (бригади) складу та працівниками відділення напівфабрикатів в особі керівника колективу завідувача складом готової продукції ВМП ОСОБА_6 з другої сторони. Проте, даний договір не підписаний ОСОБА_7 як стороною договору, а останній разом з членами колективу, в тому числі відповідач ОСОБА_3, були лише ознайомлені з його змістом. З цього випливає, що останні, як друга сторона договору не засвідчили своїм підписом своє волевиявлення на укладення вказаного договору

Отже, виходячи з наведеного, оскільки договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 01.04.2016 року не був погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, членом якого є відповідач, не був підписаний членами колективу бригади чи їх представником, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що підстави для відшкодування відповідачем матеріальної шкоди позивачу в даному випадку відсутні, оскільки на нього така відповідальність не покладалася.

Крім того, як зазначалося, ст. 130 КЗпП України передбачено, що обовязок довести наявність умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві, який повинен довести заподіяння працівником шкоди при виконанні трудових обовязків, наявність прямої дійсної шкоди, причинного звязку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Позивачем не надано доказів того, якими неправомірними діями ОСОБА_3 заподіяно матеріальну шкоду і наявність його вини у заподіянні шкоди, не довів порушення ним робочої інструкції.

Крім того, позивач не довів, що він виконав свій обовязок, передбачений ч. 1 ст. 131 КЗпП України щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду від 29 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: