Справа № 462/177/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3472/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкування та визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСББ «Патона-13», треті особи - приватний нотаріус Львівського МНО Костишин Б.Т., ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

В ході розгляду справи третьою особою ОСОБА_2 21.11.2014 року заявлено самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явлено позов до ОСОБА_4 (т.1 а.с.188-190), в якому він просив встановити факт проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю як подружжя в період з 09.10.2007 року по 17.12.2012 року, визнати за ним право на спадкування, як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_8 та визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4, посвідчений 27.04.2012 року Другою Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-618.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не встановлено дійсні обставини справи щодо фактичного його проживання в період з 09 жовтня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року однією сім"єю із ОСОБА_8. Судом не взято до уваги пояснення та документи, що підтверджують про ведення спільного господарства ними, проведення ремонтних робіт у квартирі по вул. Патона та пояснення свідків.

Вважає, що суд неправомірно відмовив у проведенні повторної судово-психіатричної експертизи. Крім того, судом заповіт, який оспорюється, не був досліджений судом належним чином.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1054 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.12.2012 року (т.1, а.с. 4).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, зокрема, на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

На випадок своєї смерті ОСОБА_8, залишила заповіт, який посвідчений 27 квітня 2012 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 1-618, з якого вбачається, що вона заповіла все своє майно своїй сестрі ОСОБА_4 (т.1 а.с.5).

З копії спадкової справи №20/2012 після смерті ОСОБА_8 (т.1 а.с. 52-100), заведеної приватним нотаріусом Львівського МНО Костишин Б.Т., вбачається, що 27 грудня 2012 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_4 (т.1 а.с. 55). Крім того, 29 квітня 2013 року в Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернувся також і ОСОБА_2 вважаючи себе спадкоємцем першої черги та обґрунтовує вимоги спільним проживанням однією сім»єю із Добросінень (т.1 а.с.81).

Між тим, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_8 як чоловіка та дружини з 09 жовтня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину зазначеної квартири відмовлено.

В цьому рішенні суд встановив, що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_8 однією сім'єю як чоловіка і дружини в період з 09.10.2007 року по 17.12.2012 року, вони не були пов'язані спільним побутом, між ними не існувало взаємних прав і обов'язків (т.2 а.с. 90-91).

Нових доказів факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини: ОСОБА_2 та ОСОБА_10 не представлено.

Крім того, позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 27 квітня 2012 року, посилаючись на те, що такий укладено з порушенням вимог закону, за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_8 на вчинення цього правочину, оскільки через хворобу вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ч.2-3 ст.203, ст.215 ЦК України).

По справі судом першої інстанції призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_8 (т.2 а.с.46).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 60 від 05.02.2016 року КЗ ЛОКПЛ - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладення заповіту 27 квітня 2012 року хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ( т.2 а.с.65-67).

В суді першої інстанції експерт ОСОБА_11 дав пояснення про те, що експертна комісія аналізуючи медичну документацію дійшла висновку, що ОСОБА_8 на момент укладення заповіту 27 квітня 2012 року хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а перебування ОСОБА_8 на лікуванні у психіатричній лікарні в грудні 1989 р. - січні 1990 р. не спростовує таких висновків, оскільки таке лікування було пов'язане із тимчасовим психічним розладом. В подальшому ОСОБА_8 на лікуванні чи на відповідному обліку не перебувала.

Інших медичних документів чи об'єктивних даних, які б вказували на перебування на обліку, звернення до лікаря чи лікування ОСОБА_8 у зв'язку з психічним станом здоров'я або хоча б породжували сумніви щодо її незадовільного психічного стану до, після і на час складання оспорюваного заповіту суду представлено не було.

Крім того, суд не вбачав підстав для призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, про що заявляв представник позивача ОСОБА_3, оскільки наведені ним мотиви призначення такої експертизи грунтувались на припущеннях, суб'єктивних твердженнях, а відтак таке клопотання судом було відхилено з огляду на його безпідставність і те, що висновок експерта № 60 від 05.02.2016 року не можна вважати неогрунтованим і таким, що суперечить іншим матеріалам справи.

Не має підстав для призначення такої експертизи і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини: ОСОБА_2 та ОСОБА_10, як і твердження апелянта про те, що ОСОБА_8 за наявності ряду захворювань не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що її волевиявлення на час складання оспорюваного заповіту не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, не знайшли свого об'єктивного підтвердження в доводах апеляційної скарги.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.