АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Клочко І.В.
№22-ц/796/5088/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Немировської О.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на дії (бездіяльність) державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталій Едуардович, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, боржник - ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця.

У мотивування вимог посилалося на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.09.2012 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості за генеральною кредитною угодою №010/02-02/294 від 05.04.2004 року в сумі 27 274 682,07 грн. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації визначена в сумі 865 000 грн.

На виконання даного рішення Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 08.05.2013 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталієм Едуардовичем від 18.02.2016 року відкрито виконавче провадження №50232485 з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. від 04.10.2016 року виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року).

У порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року) старшим державним виконавцем Бурла В.Е. не вчинено дій щодо арешту, опису та реалізації нерухомого майна відповідно до виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року.

При цьому, старший держаний виконавець БурлаВ.Е. зазначив, що згідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Водночас, зі змісту виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року та матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки переданий ОСОБА_4 в заставу АТ «Райффайзен Банк Аваль» не є забезпеченням за споживчим кредитом громадянина України, наданим в іноземній валюті.

З урахуванням наведеного банк просив суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича щодо повернення виконавчого документа, а саме, виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року, стягувачеві відповідно до постанови від 04.10.2016 року ВП №50232485;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича від 04.10.2016 року ВП №50232485 про повернення виконавчого документа, а саме, виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва N2-2697/2012 від 08.05.2013 року, стягувачеві;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича здійснити дії щодо опису, арешту та реалізації нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 відповідно до виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича щодо повернення виконавчого документа, а саме, виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року, стягувачеві відповідно до постанови від 04.10.2016 року ВП №50232485;

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича від 04.10.2016 року ВП №50232485 про повернення виконавчого документа, а саме, виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-2697/2012 від 08.05.2013 року, стягувачеві.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

Зазначає, що з метою фактичного виконання рішення в повному обсязі старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. направлено електронний запит для отримання відомостей про майно, на яке необхідно звернути стягнення за виконавчим документом.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником ОСОБА_4 зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, що складається з 3-х житлових кімнат, жилою площею 46,60 кв.м, загальною площею 96,70 кв.м. На зазначене нерухоме майно накладено заборону за реєстраційним номером 755, яку зареєстровано 21.04.2004 року приватним нотаріусом МихайленкоС.А. на підставі Договору іпотеки ВВВ 099795 від 20.04.2004 року (реєстр. №3580) як забезпечення погашення заборгованості та виконання генеральної кредитної угоди №010/02-02/294 від 05.04.2004 року.

Згідно зазначеної вище довідки на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження №7900510, №6865356, №11134234, №11431707 у формі арешту та заборони на відчуження майна згідно постанов державних виконавців.

Під час примусового з виконання виконавчого провадження №50232485 згідно п. 9 ч.1 ст. 47 Закону з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 04.10.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги скарги частково, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_4, третя особа: Приватне підприємство «Конкордія», про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1, що складається з 3-х житлових кімнат, жилою площею 46,60 кв.м, загальною площею 96,70 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості за генеральною кредитною угодою №010/02-02/294 від 05.04.2004 року в сумі 27 274 682,07 грн. В задоволенні інших вимог позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. (а.с.104-106 т.1).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2010 року змінено. Після абзацу другого доповнено резолютивну частину рішення двома абзацами наступного змісту: визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації визначено в сумі 865000,00 грн. У решті рішення залишено без змін. (а.с.99-104 т.2)

08.05.2013 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-2697/2012. (а.с.143 т.2)

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. від 18 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2697/2015, виданого 08.05.2013 року Деснянським районним судом м. Києва. (а.с. 137 т.2)

04 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». (а.с.139-140 т.2)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Повертаючи виконавчий лист ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» державний виконавець посилався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, у ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону:

не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте лише за сукупності наведених вище обставин.

Як вбачається з матеріалів справи 05 квітня 2004 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ПП «Конкордія» укладено генеральну кредитну угоду №010/02-02/294. (а.с. 18-20 т. 1)

20 квітня 2004 року між «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №3580, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. (а.с. 48-52 т. 1)

Відповідно до п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Наведене свідчить, що між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ПП «Конкордія» укладено не споживчий кредит.

Крім того, відповідно до умов генеральної кредитної угоди кредит наданий у національній валюті гривня, відтак відсутня обставина щодо надання кредиту в іноземній валюті.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами у спорі з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позичальником за яким є юридична особа, та згідно якого кредит надано у національній валюті.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Отже, суд повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В. Немировська