Справа №705/5408/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Ребриної К.Г.

при секретарі Дехканбаєвій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ Приват Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові зазначає, що 27.08.2009 р. між банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого банком надано позичальнику кредит в розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних. Позивач зазначає, що підписана позичальником заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на офційному сайті Банку, складають кредитний договір.

Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, у звязку з чим станом на 02.08.2016 р. утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 33 555,55 грн., яка складається із: 15 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 16 381,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 574,07 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму заборгованості.

Під час розгляду справи явка представника позивача в судове засідання визнавалась обовязковою, однак він в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В позовній заяві позивач просив суд проводити судове засідання без участі представника банку, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представник ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки до суду не повідомила. Раніше ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву в якій просила суд проводити судове засідання без її участі, доручивши представляти її інтереси представнику ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову із підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав.

Позивач у своєму позові зазначив, що між ним та ОСОБА_1 27.08.2009 р. укладено договір б/н про надання останній кредиту. Суд зауважує, що позивачем не надано до суду копії кредитного договору, який би відповідав вимогам, викладеним в главі 71, параграф 2 ЦК України, натомість ним надано до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, яка підписана ОСОБА_1 та датована 18.08.2010 р. (арк.с. 92)

Дані суперечності у судовому засіданні банком не оговорені та не усунуті, у звязку з чим у суду є небезпідставні сумніви в належності як доказу розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по договору б/н від 27.08.2009 р., який проведено починаючи із 28.08.2009 р. Також суд має зауважити, що даний розрахунок підписано нерозбірливим підписом представником банку без зазначення прізвища, посади та повноважень особи на виготовлення розрахунку.

Суд критично відноситься до зазначених в описовій частині позовної заяви банку фактів порушення ОСОБА_1 Умов надання банківських послуг. Банком додано до позовної заяви «Условия и правила предоставления банковских услуг» за підписом голови правління банку ОСОБА_3 Доказів ознайомлення з ними ОСОБА_1 не надано, що підтверджується вісутністю її підпису на жодному із аркушів даного документу, у звязку з чим суд приходить до висновку, що «Условия и правила предоставления банковских услуг» являються неналежним доказом по справі в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Суд зазначає, що одним із документів, що підтверджує наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд звертає увагу про необхідність наявності обставин, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи, а саме наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредиту у вказаному в заяві розмірі, а також, що саме на вищевказані Умови та Правила надання банківських послуг погодився Відповідач, з урахуванням того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач був з ними ознайомлений і відсутній екземпляр за його підписом, наявність копії Умов за підписом голови правління банку не може бути належним й допустимим доказом, оскільки вона не є складовою частиною укладеного між сторонами договору).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: № 6-16цс15 від 11.03.2015 р., № 6-240цс14 від 11.02.2015 р., № 6-698цс15 від 10.06.2015 р., № 6-757цс15 від 01.07.2015 р., № 6-1926цс15 від 04.11.2015 р. та в ухвалі ВССУ від 06.07.2016 р. (справа № 202/2002/14-ц)

При ухваленні даного рішення суд приймає до уваги, що між розрахунком заборгованості ОСОБА_1 та випискою по її картковому рахунку № 570921, який скріплений підписом заступника керівника відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та печаткою банку, виявлено значні розбіжності, що ставить під сумнів розрахунок заборгованості як доказу. Позивачем не дано ніяких пояснення по цьому питанню.

Не надано пояснення позивачем і по незрозумілих пунктах самого розрахунку заборгованості, оскільки суду не зрозуміло, яким чином борг по тілу кредиту може перевищувати сам кредит. Є незрозумілі і інші пункти розрахунку заборгованості, на які банком пояснень не надано чому сальдо простроченої заборгованості із суми 7 137,99 грн. на 30.04.2016 р., 10.05.2016 р. зменшилось на 2 219,24 грн.; чому починаючи із 13.05.2016 р. сальдо простроченої заборгованості становить 427,21 грн. і є незмінним до самого закінчення розрахунку; що таке комісія і чим вона передбачена; що таке «Заборгованість по судовим штрафам» і чим вони передбачені?

Представником відповідача до суду подані письмові заперечення, в яких він зазначає, що незважаючи на невизнання позову, його довірителька ОСОБА_1 позов визнає частково, а саме в частині заборгованості перед банком в розмірі 18 311,10 грн.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до належним чином завіреної виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № 570921, станом на 31.07.2016 р. її заборгованість була в розмірі 18 311,10 грн., а станом на 03.08.2016 р. стала 31 286,04 грн., тобто збільшилась на 12 974,94 грн. Оскільки ніяких пояснень по даному питанню від позивача до суду не надійшло, суд вважає, що заперечення ОСОБА_1 стосовно незаконного збільшення її боргу на суму 12 974,94 грн., обгрунтовані.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належність та допустимість доказів визначено статтями 58-59 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши усі наявні матеріали справи суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами як факту укладення самого кредитного договору, так і належного ознайомлення ОСОБА_1 із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку». Не доведено банком і самого факту заборгованості ОСОБА_1 та розміру цієї заборгованості.

Разом з тим суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 визначає наявність заборгованості в розмірі 18 311,10 грн., а, як слідує із диспозиції частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 207, 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-60, 107, 110, 179 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість в розмірі 18 311,10 (вісімнадцять тисяч триста одинадцять гривень 10 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» судові витрати по справі в розмірі 1378,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий К.Г. Ребрина