Справа № 606/700/17
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

У судове засідання позивач не з»явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог із підстав, викладених у позові.

Обгунтовуючи свої позовні вимоги, позивач у позові вказав, що 24 березня 2017 року між ним та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 005186, згідно з п.1.1 якого лізингодавець зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор «Белорус 1025»), а лізингоодержувач зобов»язався прийняти вказане майно та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Одразу ним сплачено відповідачу авансовий платіж у розмірі 110000 грн. Ознайомившись із договором та додатками до нього, встановив, що вони грубо порушують його права споживача, тому звернувся до відповідача із заявою про надання йому додатків до договору, яких йому, як і трактора, до цього часу не надано. Вважає, що окремі умови договору фінансового лізингу є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, п.4.2.2, 5.1 щодо обов»язку лізингоодержувача компенсувати витрати лізингодавця, пов»язані із реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів, щодо відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмету лізингу (тобто подвійного відшкодування одних і тих самих витрат), п.4.3.3 щодо відповідальності лізингоодержувача за ненадання платіжного доручення при відсутності права лізингодавця вимагати таке доручення (тобто такий пункт договору ставить позивача в умови, коли він фактично без порушення умов договору вимушений буде повернути відповідачу трактор), п.4.3.4 щодо права лізингодавця вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок дій або бездіяльності останнього при відсутності такого права у лізингоодержувача у разі завдання збитків йому лізингодавцем, п.4.3.5 щодо права лізингодавця розривати договір в односторонньому порядку без повідомлення лізингоодержувача при відсутності такого права у лізингоодержувача, п.4.3.6 щодо права лізингодавця в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач з причин, які не залежали від лізингодавця, при відсутності такого права у лізингоодержувача, п.4.4.2 щодо права розірвання договору фінансового лізингу або відмови від нього із застосуванням наслідків, передбачених п.12.12 договору, хоча розірвання договору лізингоодержувачем може бути наслідком невиконання своїх зобов»язань лізингодавцем, п.5.1,5.4,5.5 щодо обов»язку лізингоодержувача сплатити лізингодавцю різницю до вже сплаченого авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу без обов»язку лізингодавця повернення частини сплаченого авансового платежу лізингоодержувачу у випадку придбання предмета лізингу за нижчою ціною, п.8.2.3, 8.6 щодо обов»язку позивача оплачувати комісії за супроводження договору, коли така комісія сплачується при організації договору, п.11.5,12.6, 12.12,12.14 щодо обмеження права на судовий захист, що полягає у втраті права позивача викупити предмет лізингу при оспорювання в суді правочину, поверненні предмета лізингу, додатковій сплаті його вартості та додаткових платежів за порушення умов договору, відповідальності лізингооджержувача за розірвання договору з його вини, за необґрунтовану відмову від прийняття предмету лізингу при відсутності такої відповідальності для лізингодавця. Крім того, на недійсність договору фінансового лізингу вказують і умови, викладені в додатках №1,2,3 до договору щодо вартості предмета лізингу, яка може бути змінена у разі зміни відпускної ціни трактора у продавця, збільшенні розмірів платежів у зв»язку із інфляційними процесами, податковими змінами, позбавленні права лізингоодержувача на вибір продавця та страхової компанії, відсутності відповідальності лізингодавця за невиконання договірних зобов»язань та ін. Також позивач вказує на нікчемність оспорюваного ним договору, оскільки він нотаріально не посвідчений. На думку позивача, внаслідок укладення зазначеного договору та невиконання відповідачем його умов, йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у постійних переживаннях, погіршенні сну, стану здоров»я, зміні звичного способу його життя. Просить визнати договір фінансового лізингу від 24 березня 2017 року № 005186 та додатки до нього № 1,2,3 недійсними, стягнути із відповідача в його користь 110000 грн. сплачених ним коштів, 500 грн. комісії банку та 5000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в судове засідання не з»явився, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив

24 березня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 005186 із додатками до нього №№1,2,3, відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор «Белорус 1025»), а лізингоодержувач зобов»язався прийняти вказане майно та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п.1.3 вказаного договору замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію і авансового платежу у повному обсязі.

В день укладення оспорюваного договору позивачем сплачено на рахунок авансовий платіж у розмірі 110000 грн., що підтверджується квитанцією установи банку №45, а також комісію банку в розмірі 500 грн.

Судом встановлено, що позивачу відповідачем не передано у користування предмет лізингу (трактор «Белорус 1025»).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п»ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст.18 вказаного Закону можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди позивачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов»язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4), надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Зі змісту п.4.2.2 договору фінансового лізингу випливає, що лізингоодержувач зобов»язаний компенсувати витрати лізингодавця, пов»язані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів відповідно до виставленого рахунку протягом п»яти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у п.5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Таким чином, вказані умови договору передбачають подвійне відшкодування лізингоодержувачем одних і тих же витрат.

Відповідно до п.4.3.4, 4.3.5 договору лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок його дій або бездіяльності відповідно до умов договору, розірвати договір в односторонньому порядку без зобов»язання завчасно повідомляти про це лізингоодержувача, розірвати договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач з причин, які не залежали від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.12 договору, зокрема, лізингодавець із сплачених лізингоодержувачем платежів, утримує штраф 20% від сплаченої суми авансових платежів та не повертає комісію за організацію договору лізингу.

Однак, такі права для лізингоодержувача у договорі не передбачено.

Пунктами п.5.4, 5.5 договору передбачено у разі збільшення вартості предмету лізингу сплату лізингоодержувачем одноразово різниці комісії за організацію, а у разі зменшення вартості предмету лізингу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Крім того, п.8.2.3 договору вказує на те, що періодичний лізинговий платіж складається також із комісії за супроводження договору.

Згідно з п.11.5 договору у разі наявності провадження у судовій справі з приводу оспорювання правочину лізингоодержувач втрачає право придбати у власність предмет лізингу. Наведена умова обмежує право позивача на судовий захист

Зі змісту п.12.6 договору випливає, що за порушення умов договору лізингоодержувач зобов»язаний буде повернути предмет лізингу, всі неоплачені платежі, штрафні санкції, пеню, що перевищуватиме вартість предмета лізингу.

Пункти 12.12, 12.14 договору встановлюють відповідальність лише лізингоодержувача за розірвання договору з його вини, за необґрунтовану відмову від прийняття предмету лізингу без встановлення відповідальності за такі ж дії лізингодавця.

В додатках №1,2,3 договору визначено умови щодо вартості предмета лізингу, яка може бути змінена у разі зміни відпускної ціни трактора у продавця, збільшенні розмірів платежів у зв»язку із інфляційними процесами, податковими змінами, позбавленні права лізингоодержувача на вибір продавця та страхової компанії, відсутності відповідальності лізингодавця за невиконання договірних зобов»язань та ін.

Таким чином, умови договору фінансового лізингу, який оспорює позивач, вказують на обмеження прав лізингоодержувача як споживача у порівнянні з правами лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, звуження обов»язків лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», виключення відповідальності лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та передачі його належної якості, на розширення прав лізингодаця у порівнянні з правами лізингоодержувача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що такі умови договору про фінансовий лізинг є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків та завдають шкоди позивачеві, як споживачу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договору фінансового лізингу № 005168 від 24 березня 2017 року та додатків до цього договору №1,2, 3 підлягають до задоволення.

Судом також встановлено, що договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.1,2 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержуваем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ст.808 ЦК України випливає, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Виходячи з аналізу вказаних норм договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-648 цс16 найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов»язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов»язків, настання яких бажали сторони й визнання такого договору недійсним не вимагається.

Судом встановлено, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізину не був нотаріально посвідчений.

У своєму позові позивач просить визнати договір фінансового лізингу недійсним з підстав порушення ч.1-3, 5,6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а не встановити нікчемність вказаного правочину.

Суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 2,4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивачем суду не представлено жодних доказів, а суду не виявилося можливим у судовому засіданні здобути достатніх доказів, які б вказували та свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачу ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні його позову до відповідача ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди, у звязку з недоведеністю вказаних позовних вимог.

Також суд вважає, що підстав для стягнення із відповідача 500 грн. сплаченої комісії банку за переказ грошових коштів у розмірі 110000 грн. (авансового платежу) немає, оскільки такі кошти відповідач не одержував, а тому згідно із ч.1 ст.216 ЦК України не зобов»язаний повертати.

Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку про порушення прав позивача ОСОБА_1 відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», які підлягають захисту шляхом часткового задоволення його позовних вимог.

Керуючисьст.10, 60, 61, 88, 174, 179, 215-218 ЦПК України, ст.23, 203,215,806,808 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу № 005186 від 24 березня 2017 року із додатками до нього №1,2,3, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_3, недійсним.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»в користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 005186 від 24 березня 2017 року в розмірі 110 000 грн.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»в користь держави судовий збір у розмірі 1100 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя