Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини яка продовжує навчання з ОСОБА_2

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, право на утримання повнолітньої дитини не є абсолютним, а залежить від можливості батька надавати грошову допомогу своїй повнолітній дитині.

Як убачається із заяви та доданих до неї документів, заявник просить стягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку із її навчанням, до 23 років або закінчення навчання у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 4 та п. 4-1 ч. 1 ст. 96 судовий наказ може бути видано, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; та якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років.

Оскільки стягнення на період навчання повнолітньої дитини, згідно положень закону, проводяться за умови можливості надання такої допомоги, при цьому матеріали заяви не містять документів щодо майнового стану ОСОБА_2, його працевлаштування, доходів, відомостей стосовно інших утриманців, суд позбавлений можливості з'ясувати матеріальне становище платника та можливість надавати грошову допомогу повнолітній дитині, у тому числі у заявленому розмірі, у зв'язку із чим такі обставини підлягають дослідженню у судовому засіданні за участю сторін, а тому заявнику необхідно звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Керуючись п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України,

у х в а л и в :

У прийнятті заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу відмовити.

Роз'яснити заявнику його право на пред'явлення позову на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя