Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2017 Справа №607/14486/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Позняка В.М.

за участю секретаря с/з - Осів І.В., відповідача-позивача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, позивача-відповідача ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення витрат від інфляції та відсотків, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення нікчемності правочину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, з урахуванням уточнень, про стягнення з нього процентів за користування коштами в сумі 756301,29 грн. та витрат від інфляції в сумі 229816,10 грн. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 не виконав свого зобов'язання із повернення позивачу грошових коштів на суму 1200000 грн., у зв'язку із чим з нього слід стягнути витрати від інфляції за період із 31.12.2017 року по 07.06.2017 року в сумі 229816,10 грн. та відсотки в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 756301,29 грн.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4, просить встановити нікчемність правочину, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 23.06.2011 року. Позов мотивовано тим, що з розписки видно, що предметом договору була зміна цільового призначення земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва, однак на таку зміну запроваджено мараторій, а отже зміст правочину суперечить закону, а тому є нікчемним.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Відповідач за первісним позовом та його представник проти задоволення первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали. Зазначили, що позивачем невірно проведено розрахунок витрат від інфляції, через що позов в цій частині до задоволення не підлягає. Що стосується сплати процентів, то стаття 1040 ЦК України не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки вона регулює відносини за договором позики.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року у справі № 607/710/15-ц, яке вступило в законну силу, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 1 200 000 грн. та 114 114,91 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.0.1.2012 року по 03.03.2015 року.

Також рішенням, апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2016 року у справі №607/1061/16-ц стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 953736,81 грн. інфляційних втрат за період із 01.01.2012 року по 31.12.2015 року.

Судами під час розгляду справи встановлено наступні обставини:

- 23 червня 2011 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1200000 гривень в рахунок проведення ОСОБА_2 процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок (паїв) загальною площею 6,74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради, із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_4 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені ОСОБА_2, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної ОСОБА_2, про що ОСОБА_2 власноручно написав розписку від 23.11.2011 року.

- оригінал розписки від 23.06.2011 року міститься в матеріалах справи за №607/710/15ц.

- ОСОБА_4 свої зобов'язання стосовно передачі ОСОБА_2 коштів у розмірі 1 200 000 грн. виконав, що підтверджується оригіналом розписки наданої позивачем.

- між сторонами спору виникли договірні зобов'язальні правовідносини за розпискою від 23.06.2011 року, що виконані зі сторони позивача в частині оплати та не виконані відповідачем в частині вчинення дій у погоджений сторонами строк, вказані правовідносини не є договором позики.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Сторонами не заперечується факт, що на момент вирішення справи, жодних стягнень за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року не проводилось, на даний час сума боргу становить 1200000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Тому, враховуючи те, що відповідач за первісним позовом прострочив своє зобов'язання, із відповідача за первісним позовом слід стягнути інфляційні витрати за період, який не охоплюється рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2016 року у справі №607/1061/16-ц, за який, відповідно до уточнених позовних вимог, просить відповідач - з 01 січня 2016 року по 01 червня 2017 року.

Враховуючи суму боргу 1200000 грн., сукупний індекс інфляції за період із 01 січня 2017 року по 01 червня 2017 року (добуток індексів інфляції за кожний місяць у вказаний період) становить 1,1938183, а тому інфляційне збільшення суми боргу становить 232582,02 грн. (1200000 Х 1,19381833 - 1200000 грн.).

Оскільки позивач за первісним позовом просить стягнути із ОСОБА_2 інфляційне збільшення боргу за вказаний період в сумі 229816,10 грн., тому суд, у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до переконання, що до задоволення підлягає сума, яку просить стягнути ОСОБА_4 - 229816,10 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 756301,29 грн. покликаючись на ст. 1048 ЦК України, то суд вважає, що такі позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступних причин.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із вимогами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Оскільки між сторонами виникли договірні зобов'язальні відносини, щодо проведення процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок, а не договір позики грошових коштів, що також встановлено судовими рішення по спорах між цими ж сторонами, та вказана обставина в силу ч.3 ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення, а тому до спірних правовідносин вказана стаття, яка регулює сплату відсотків за договором позики, не може застосовуватися.

Тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Крім того, позивач за зустрічним позовом просить встановити нікчемність правочину укладеного 23.06.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що предметом договору була зміна цільового призначення та відчуження земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва, однак на таку зміну та відчуження запроваджено мараторій, а отже зміст правочину суперечить закону.

Суд вважає такі позовні вимоги безпідставними, виходячи із наступних причин.

Із змісту статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також, із змісту ст. 6, 627, 628 ЦК України, вбачається, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент написання розписки, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Враховуючи те, що сторонами не укладалася угода про відчуження земельної ділянки, чи передача прав на її відчуження на майбутнє, а надання послуги проведення із підготовки процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок (паїв) загальною площею 6,74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради, із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови, а тому недійсність договору, який укладався між сторонами, прямо не встановлена законом та вказаний правочин не може вважатися нікчемним.

Крім того, обставина, що між сторонами існували договірні зобов'язальні відносини, встановлено ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року у справі № 607/710/15-ц та рішенні апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2016 року у справі №607/1061/16-ц, вказані обставини, в силу ч. 3 ст. 63 ЦПК України, є встановленими та не підлягають доказуванню у спорі між тими ж сторонами.

Тому, суд приходить до переконання, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення нікчемності правочину слід відмовити.

Оскільки судом частково задоволена вимога майнового характеру, в силу ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 слід стягнути 2298,17 грн. сплаченого позивачем за первісним позовом судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218, 223, 226, 294 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст. 16, 23 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) 229816 (двісті двадцять дев'ять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 10 копійок інфляційних витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення нікчемності правочину відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) 2298,17 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяВ. М. Позняк