Справа №461/7413/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу. В Обґрунтування позову зазначила, що 27.06.2007 р. між нею та відповідачем було укладено договори банківського рахунку, відповідно до яких відповідач прийняв від неї кошти в наступних сумах: 25 000 грн. (квитанція № 5790713 від 24.10.2007 р.), 20 000 грн. (квитанція № 7657920 від 05.04.2008 р.), 50 000 грн. (квитанція № 11777675 від 05.05.2009 р.), 25 000 грн. (квитанція № 7 від 20.05.2010 р.), 40 000 грн. (квитанція № 5894291 від 12.03.2011 р.) 40 000 грн. (квитанція № 14909801 від 08.06.2012 р.), 50 000 грн. (квитанція № 21725090 від 30.07.2013 р.). З 2007 року по червень 2014 року позивач отримувала відсотки з вкладених на рахунки сум. З липня 2014 року нарахування відсотків припинилось, в звязку із чим в листопаді 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання виписки із рахунків, відкритих у відділеннях банку. На її вимогу, працівник баку повідомила, що кошти на рахунках відсутні. В подальшому, позивач звернулась у відділення, де відкривала останній рахунок, із вимогою надати їй виписки із рахунків, з котрих було видно, що коштів немає. В подальшому, 11.11.2015 року позивач звернулась до банку із вимогою про повернення коштів на що жодної відповіді як і коштів не отримала. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача на свою користь 275 000,00 грн. основної суми по гривневому рахунку, 20 250,00 грн. як 3% річних та 216 855,00 грн. інфляційних.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просять такий задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ»Кредобанк» заперечив проти позову, пояснивши, що норми законодавства і зміст укладених договорів покладають на клієнта обовязок контролювати рух коштів за своїми рахунками і негайно повідомляти банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції. Позивач не виконав даного обовязку, а також не дотримався встановленої договорами процедури предявлення претензій відповідача. Тим самим позивач, в силу умов п. 3.10. договорів погодився і підтвердив всі операції, які проводились за його рахунками. За таких обставин відповідач в силу норм законодавства і договірних умов не несе обовязку відшкодовувати позивачу суми спірних операцій. Вважають, що вимоги позивача про повернення коштів є безпідставними, оскільки фактично підтверджено отримання позивачем банківської платіжної картки до рахунку і зняття коштів із цього рахунку, які відбувалося з використанням банківської платіжної картки. Щодо стягнення 3% річних, інфляційних та відсотків за користування вкладом, то зазначили, що відповідач виконав всі свої обовязки перед позивачем, в тому числі щодо виплати нарахованих відсотків за договорами банківського рахунку. Розмір відсотків, які нараховуються на залишок коштів на рахунках, встановлений п. 4.1. договорів. Тому відсутні підстави для нарахування інших відсотків на залишок коштів на рахунках. Нараховані позивачем суми відсотків взагалі не відповідають договірним умовам і вимогам законодавства. Оскільки з боку відповідача відсутній факт прострочення виконання грошового зобовязання, в силу положень ст. 625 ЦК України відсутні підстави для сплати 3% річних та інфляційних. Окрім цього, вказують, що позивач стверджує у своїй позовній заяві про те, що отримала виписку про рух коштів за своїми картковими рахунками лише в листопаді 2015 р., тоді й встановила недостачу коштів на своїх рахунках і лише 09.01.2016р. звернулась до банку з письмовою заявою з проханням повернути кошти. Позовна заява позивача датується 03.08.2016р. В звязку із цим, ПАТ «КРЕДОБАНК» вважає, що сплив строк позовної давності за позовними вимогами позивача у даній справі.

Заслухавши думку учасників, перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» укладено договори банківського рахунку (карткові рахунки), зокрема:

-договір № 262 вклад 25 000 грн. (квитанція № 5790713 від 24.10.2007 р.);

-договір № 262 вклад 20 000 грн. (квитанція № 7657920 від 25.04.2008 р.);

-договір № 262 вклад 50 000 грн. (квитанція № 11777675 від 05.05.2009 р.);

-вклад 25 000 грн. на рахунок № 262 (квитанція № 7 від 20.05.2010 р.);

-вклад 40 000 грн. на рахунок № 526 (квитанція № 5894291 від 12.03.2011 р.);

-вклад 40 000 грн. на рахунок № 526 (квитанція № 14909801 від 08.06.2012 р.),

-вклад 50 000 грн. на рахунок № 526 (квитанція № 21725090 від 30.07.2013 р.).

Таким чином, між сторонами спору виникли правовідносини, повязані з відкриттям позивачу у відповідача поточного (карткового) рахунку і обслуговування цього рахунку.

Предметом договорів, долучених до матеріалів справи, є послуги, що надаються банком клієнту: по відкриттю, веденню карткового рахунку власника, виготовленню БПК, здійсненню операцій із її застосуванням, надання короткострокових кредитів, в межах встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до додаткового договору (п. 1.1. договорів). Банк здійснює розрахункове обслуговування клієнта в порядку, встановленому чинним законодавством, договором та згідно стандартів відповідної платіжної системи (п. 3.1. договорів). Банк зобовязався проводити нарахування відсотків за залишками коштів на рахунках клієнта у розмірі, встановленому діючими Тарифами банку в порядку, встановленому у Банку, і зараховувати їх щомісячно на рахунок клієнта (п. 4.1. договорів).

ОСОБА_1 стверджує, що у період з 27.06.2007 р. по 30.07.2013 р. вносила на свій рахунок кошти (вісім платежів на загальну суму 275 000,00 грн.), які в подальшому вона не знімала з рахунку.

Позивачем долучено до позовної заяви копію квитанції № 11777675 від 05.05.2009 р. про поповнення рахунку №262 на 50 000, 00 грн. без договору банківського рахунку (карткові рахунки).

Із долученого відповідачем примірника договору № 23-262/980 банківського рахунку (карткові рахунки) від 30.04.2009 р. вбачається, що позивач отримав банківську платіжну картку, ПІН-код та правила користування БПК, що підтверджується підписом Позивача на вказаному договорі.

Вимоги позивача про повернення зазначених вище коштів є безпідставними, оскільки фактично підтверджено отримання позивачем банківської платіжної картки до рахунку № 262, а зняття коштів із цього рахунку відбувалося з використанням банківської платіжної картки № 4382….0469 /підтверджується рухом коштів по рахунку № 262/.

Позивачем долучено до позовної заяви копію договору банківського рахунку (карткові рахунки) №262 від 10.07.2007 р., копії квитанції № 5790713 від 24.10.2007 р. про поповнення рахунку №262 на 25 000, 00 грн., заяви на переказ готівки № 7 від 20.05.2010 р. про поповнення рахунку №262 на 25 000, 00 грн., квитанції № 5894291 від 12.03.2011 р. про поповнення рахунку №526 на 40 000, 00 грн. (з 21.08.2010 р. у звязку із реорганізацією банку, номер карткового рахунку №262 змінено на №526).

З договору банківського рахунку (карткові рахунки) №262 від 10.07.2007 р. вбачається, що позивач отримав банківську платіжну картку, ПІН-код та правила користування БПК, що підтверджується підписом позивача на вказаному договорі. Окрім того, є підтвердження про подальше отримання позивачем платіжних карток перевипущених банком, а саме: розписка від 30.07.2013 р. про отримання банківської платіжної картки №4382….1184 по рахунку №526 та розписка від 18.08.2015 р. про отримання банківської платіжної картки №4382….1184 по рахунку №526.

Факт отримання та використання банківської платіжної картки № 4382….1184 по рахунках №262 та №526, підтверджується наданим в банк, власноручно написаним поясненням позивача від 20.01.2016 р..

Щодо наданих позивачем копії квитанції № 5790713 від 24.10.2007 р. про поповнення рахунку №262 на 25 000, 00 грн. та заяви на переказ готівки № 7 від 20.05.2010 р. про поповнення рахунку №262 на 25 000, 00 грн., вимоги про повернення коштів є безпідставними, оскільки підтверджено отримання позивачем банківської платіжної картки до рахунку №262 та №526, а зняття коштів із цих рахунків відбувалося з використанням банківської платіжної картки №4382….1184 /підтверджується рухом коштів по рахунках №262 та №526/.

Позивачем долучено до позовної заяви копії квитанції № 14909801 від 08.06.2010 р. про поповнення рахунку №526 на 40 000, 00 грн., квитанції № 21725096 від 30.07.2013 р. про поповнення рахунку №526 на 50 000, 00 грн. без договору банківського рахунку (карткові рахунки).

Із долученого відповідачем примірника договору № 526/980 банківського рахунку (карткові рахунки) від 08.06.2012 р. вбачається, що відповідно до п.5 договору, шляхом підписання цього договору, позивач підтверджує про отримання ПІН-коду, ознайомлення з правилами та діючими тарифами банку.

Таким чином, вимоги позивача про повернення зазначених вище коштів є безпідставними, оскільки фактично підтверджено отримання позивачем банківської платіжної картки до рахунку № 526, а зняття коштів із цього рахунку відбувалося з використанням банківської платіжної картки №4382….8895 /підтверджується рухом коштів по рахунку № 526/.

Позивачем долучено до позовної заяви копії договорів банківського рахунку (карткові рахунки) №262 від 27.06.2007 р., №262 від 25.04.2008 р. та копії квитанцій № 4865116 від 30.06.2007 р. про поповнення рахунку №262 на 25 000, 00 грн., № 7659073 від 25.04.2008 р. про поповнення рахунку №262 на 20 000, 00 грн.

Відповідно до руху коштів по рахунках № 262 та №262, підтверджується фактичне зняття позивачем коштів з цих рахунків через банкомати банку.

Згідно п. 3.15. Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затв. постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 р. N 137 (діяла у період часу з 30.05.2005 по 19.07.2010): держатель платіжної картки зобов'язаний використовувати її відповідно до вимог законодавства України й умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання платіжної картки особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель платіжної картки зобов'язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем.

Клієнт чи її держатель має негайно повідомити емітента (або визначену ним юридичну особу) про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення, якщо інше не передбачено договором.

Згідно п. 6.3. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затв. постановою Правління Національного банку України 30.04.2010 N 223 (діяла у період часу з 18.07.2010 по 12.11.2014): користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. 6.4. Користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. 6.7. Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Умовами договорів банківського рахунку, які долучені позивачем до позовної заяви, передбачено, що банк щомісячно, до 5 числа наступного за звітним місяцем, складає звіт (виписку) про стан ліміту витрат по картковому рахунку, який надає Клієнту, неотримання виписки не звільняє Клієнта від виконання зобовязань за договором (п. 3.7. договорів); протягом 15 календарних днів від дня складення Банком звіту (виписки) (п. 3.7. Договору), Клієнт вправі звернутись до Банку із запитом для одержання документального підтвердження здійснення операцій з використання БПК та/або звернутись до Банку із претензією у випадку незгоди із даними, вказаними в Звіті (виписці) (п. 3.8. договорів); при ненадходженні запиту чи претензії від Клієнта у встановлені цим Договором строки, Звіт (виписка) вважається підтвердженою Клієнтом (п. 3.10. договорів).

Таким чином, чинне (в т.ч., на момент існування правовідносин між сторонами) законодавство встановлює обовязок клієнта контролювати рух коштів за своїм рахунком. У випадку виявлення платіжних операцій за рахунком, які клієнтом не проводились клієнт зобовязаний невідкладно повідомляти банк про такі операції. Проте, як судом встановлено, протягом існування договірних відносин між сторонами позивач жодного разу не повідомляв відповідача про конкретні операції за рахунками позивача, які позивачем не проводились.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач приходила до банку і вносила суми коштів на свої поточні рахунки щонайменше один раз на рік протягом періоду часу з 27.06.2007 р. по 30.07.2013 р. Дане доводить той факт, що у позивача була можливість отримати в банку звіт (виписку) за своїми рахунками щонайменше один раз на рік протягом вищевказаного періоду часу, перевірити стан своїх рахунків, виявити операції за рахунками, які нею не проводились (якщо такі були) і негайно повідомити банк про такі операції. Однак позивач цього не зробила, хоча могла і повинна була це зробити.

Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу було відомо ще в 2014 році про те, що їй перестали надходити будь-які відсотки по даних вкладах. Оскільки суми нарахованих відсотків виплачувались позивачу згідно умов договорів (п. 4.1.) шляхом зарахування на поточний (картковий) рахунок, позивач могла встановити факт невиплати відсотків лише за наявності інформації про залишок коштів на рахунку станом на відповідні дати. Це доводить, що у позивача була інформація про стан її рахунків ще в 2014 році. Однак позивач звернулась до відповідача з претензією щодо стану рахунків лише в січні 2016 року.

Окрім того, в позовній заяві позивач стверджує, що вона сформувала вимогу до банк (ініціювання отримання готівки), вставивши платіжну картку в банкомат ПАТ «КРЕДОБАНК» з метою отримання готівкових коштів, однак коштів на рахунку не було. Як свідчать витяги про рух коштів, що знаходяться в матеріалах справи, позивач отримувала в банку платіжні картки до своїх карткових рахунків і багаторазово використовувала ці платіжні картки, знімаючи готівку в банкоматах банку. Знімаючи готівку в банкоматах, позивач щоразу не могла не бачити залишок коштів на своїх рахунках. При цьому позивач не зверталась до відповідача з претензіями щодо стану рахунків у встановлені строки.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач не виконала свого обовязку щодо контролю за рухом коштів за своїми рахунками. А отже, відповідач в силу норм законодавства і договірних умов не несе обовязку відшкодовувати позивачу суми спірних операцій.

Окрім того, відсутні підстави для нарахування відповідачем інших відсотків на залишок коштів на рахунках (в тому числі, подвійної облікової ставки НБУ і 3% річних), враховуючи те, що відповідач всі свої обовязки перед позивачем виконав, в тому числі щодо виплати нарахованих відсотків за договорами банківського рахунку. Оскільки з боку відповідача відсутній факт прострочення виконання грошового зобовязання, в силу положень ст. 625 ЦК України відсутні підстави для сплати 3% річних та інфляційних.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач у даній справі стверджує, що розміщала кошти на поточних (карткових) рахунках в ПАТ «КРЕДОБАНК» 27.06.2007, 24.10.2007, 05.04.2008, 05.05.2009, 20.05.2010, 12.03.2011, 08.06.2012, 30.07.2013.

Як свідчать виписки про рух коштів за картковими рахунками позивача, позивач знімала кошти з даних рахунків через банкомати та каси відділень банку протягом періоду часу з 27.06.2007 р. по 30.07.2013 р. При цьому позивач використовувала банківські платіжні картки, які отримувала в банку. Кожного разу, коли позивач використовувала банківську платіжну картку і знімала за допомогою цієї картки гроші в банкоматі, вона отримувала інформацію про залишок коштів на своїх рахунках на екрані банкомату та у квитанції, яку видавав банкомат за результатами операції. Отже, позивач протягом періоду часу з 27.06.2007 р. по 30.07.2013 р. могла отримувати інформацію про стан своїх рахунків в банку і фактично отримувала таку інформацію. Крім того, кожного разу протягом періоду часу з 27.06.2007р. по 30.07.2013р. коли позивач відвідувала відділення банку протягом періоду часу з 27.06.2007р. по 30.07.2013р. з метою поповнень свої рахунків через касу (а таких поповнень було вісім згідно тверджень позивача), - у позивача була можливість і обовязок отримати в банку інформацію про стан своїх рахунків, виписку про рух коштів. Таку інформацію позивач міг отримати також і в будь-який інший момент, починаючи від дати встановлення відносин між сторонами (тобто з 27.06.2007).

Однак, всупереч даним фактам, позивач стверджує у своїй позовній заяві про те, що отримала виписку про рух коштів за своїми картковими рахунками лише в листопаді 2015 р., тоді й встановила недостачу коштів на своїх рахунках і лише 09.01.2016р. звернулась до банку з письмовою заявою з проханням повернути кошти. Позовна заява позивача датується 03.08.2016 р.

Вищезгадані норми законодавства і зміст укладених договорів покладають на клієнта обовязок контролювати рух коштів за своїми рахунками і негайно повідомляти банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції. Позивач не виконала даного обовязку, а також не дотрималася встановленої договорами процедури предявлення претензій відповідача. Тим самим позивач, в силу умов п. 3.10. договорів погодилася і підтвердила всі операції, які проводились за її рахунками.

Вищенаведені докази свідчать про те, що позивач могла дізнатись і фактично дізнавалась про стан (залишок коштів) своїх карткових рахунків протягом періоду часу з 27.06.2007 р. по 30.07.2013 р., а, отже, отримувала інформацію про порушення свого права, списання коштів з її рахунків та операції за рахунками, які нібито проводились не позивачем. Від моменту отримання такої інформації позивачем (або можливості отримання такої інформації) в силу ст. 261 ЦК України розпочинався перебіг позовної давності за вимогами позивача про стягнення (повернення) коштів, які знаходились на рахунках.

Враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, - на момент звернення до суду у даній справі строк позовної давності за позовними вимогами позивача сплив.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог.

Слід також звернути увагу, що з клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач до суду не звертався, а також суд не знаходить підстав з яких би можна було вважати, що такий строк не пропущено.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності при зверненні до Галицького районного суду м. Львова з позовом, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Р.Волоско.