Справа № 226/1361/17
Провадження № 2/226/542/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2017 Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах і в інтересах малолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить квартира №8 в будинку №26 у пров. Шкільному в м. Мирнограді. В квартирі як члени її сім'ї зареєстровані відповідач її дочка ОСОБА_2, та онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично відповідач з дітьми не мешкають у квартирі з 25.07.2014, вони переїхали до м. Сочі Російської Федерації на постійне проживання. Вона змушена сплачувати за них комунальні послуги, витрати на які їй ОСОБА_2 не компенсуються. Вона пропонувала дочці телефоном приїхати до м. Мирнограда і знятися з реєстраційного обліку, та відповідає, що не заперечує, але приїхати не може, оскільки вони мають статус біженців і, в разі поїздки в України, їх можуть позбавити виду на проживання у РФ. Вона не перешкоджала дочці і дітям мешкати у квартирі, між ними не було домовленості про збереження права їхнього проживання у квартирі. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 і її дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №8 в будинку № 26 пров. Шкільного в м. Мирнограді.

В судовому засіданні 29.09.2017 позивач підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх. Також пояснила, що дочка поїхала до м. Сочі з чоловіком та дітьми, там у них вже стабільна робота, вони винаймають хороше житло, після отримання громадянства мають намір придбати квартиру в іпотеку. Дочка дійсно не може приїхати, тому іншої змоги захистити своє право як власника, ніж звернення до суду, в неї немає. В подальшому надала заяву про завершення розгляду справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Згідно із заявою, відповідач мешкає в м. Сочі Краснодарського краю РФ.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні 29.09.2017 не заперечувала проти задоволення позову щодо ОСОБА_2 і заперечувала щодо вимог відносно дітей. В подальшому надала заяву про завершення розгляду справи без її участі.

Проаналізувавши зібрані в справі докази, враховуючи думки сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 03.03.2008, а.с.8, витяг про державну реєстрацію права власності, а.с.9).

Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім'ї зареєстрованих відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №6795 від 31.07.2017, відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Згідно з актом фактичних обставин не проживання особи, що зареєстрована, від 31.07.2017, складеним координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, ОСОБА_2 та її діти фактично не мешкають за адресою: м. Мирноград, пров. Шкільний, 26/8, з серпня 2014 року по теперішній час (а.с.11).

ОСОБА_2 діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одержали свідоцтво про надання тимчасового притулку ВУ№0069207 у Краснодарському краї РФ (а.с.34-39).

Обставини непроживання ОСОБА_2 і її дітей в квартирі позивача з серпня 2014 року підтверджені показами опитаних в судовому засіданні свідків сусідів позивача по будинку ОСОБА_6 (квартира №46), ОСОБА_7 (квартира №47).

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі предявлення вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відповідач порушує її право користування та розпорядження власністю, а тому відповідача і її дітей необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.319,321,391,405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири №8 будинку №26 в провулку Шкільному м. Мирнограда Донецької області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова