Справа № 364/747/17
Провадження № 2-з/364/4/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 р. суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л.А.,

розглянувши з заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 03.07.2017 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У цей же день Позивачем подано до суду заяву про забезпечення зазначеного позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить Відповідачеві ОСОБА_2 на підставі права власності, посвідченого свідоцтвом про право власності від 06.02.2008 р., виданого виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 11.09.2007 р. № 163, та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2008 р. за № 22024010, шляхом заборони вчинення реєстраційних дій за рішенням суду. Також Заявник просить суд заборонити звернення стягнення на предмет ОСОБА_3 договору № 800004254-И, 14224 від 09.06.2008 р., реєстраційний номер обтяження 9824082, а саме: зазначеної вище квартири, що належить ОСОБА_2, та заборонити відступлення права вимоги (факторингу) за названим ОСОБА_3 договором шляхом заборони вчинення реєстраційних дій за рішенням суду.

Свою заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтував тим, що звернувся до Володарського районного суду Київської області із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1 355 640,00 (один мільйон триста пятдесят пять тисяч шістсот сорок) гривень за договором позики від 03.05.2007 р., згідно з яким Позивач передав Відповідачеві строком на 10 років грошові кошти у сумі 262 600 (двісті шістдесят дві тисячі шістсот) гривень, еквівалентної сумі 52 000,00 (пятдесят дві тисячі) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на момент підписання договору, а Відповідач зобовязувалася повернути позику у національній валюті України (гривні) в сумі, що дорівнює еквіваленту 52 000 доларів США на момент повернення. Строк дії зазначеного договору закінчився 03.05.2017 р., проте Відповідач кошти не повернула.

Крім того, для забезпечення виконання вимог зазначеного договору позики, сторони 03.05.2007 р. уклали договір застави майнових прав, предметом якого є майнові права на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, набуті заставодавцем (Відповідачем ОСОБА_2А.) на підставі Угоди № 46/48 про передачу прав та обовязків за договором на пайову участь у фінансуванні будівництва квартири в житловому будинку від 05.08.2005 р.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивачеві стало відомо, що Відповідач 09.06.2008 р. уклала ОСОБА_3 договір № -И, 14224, реєстраційний номер обтяжень 9824082, за яким квартира за названою вище адресою передана нею в іпотеку на виконання основного зобовязання 50 000,00 доларів США. При цьому Позивачеві не відомо, з ким і з яких підстав Відповідач передала в іпотеку квартиру, майнові права на яку нею були передані Позивачеві в заставу.

Тому Позивач, як заставодержатель майнових прав на згадану квартиру з 03.05.2007 р., тобто раніше, ніж Відповідач передала квартиру в іпотеку третій особі, вважає, що має переважне право перед наступним заставодержателем на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Відчуження даної квартири Відповідачем порушить його права як позикодавця та як заставодержателя, оскільки Відповідач не має коштів для повернення заборгованості за договором позики, а названу квартиру планує віддати в рахунок іншої заборгованості.

Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 та додані до неї документи, оцінивши викладене в цій заяві обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на його всебічному, повному і обєктивному дослідженні, вирішує дану заяву, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

За правилом частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За розясненнями, викладеними, зокрема, в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (з подальшими змінами), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, додані до заяви про забезпечення позову докази на підтвердження його прав як заставодержателя, а саме: договір застави майнових прав від 03.05.2007 р., не відповідає статті 577 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), положення якої вимагають нотаріального посвідчення договору застави, якщо предметом застави є нерухоме майно, до того ж застава нерухомого майна підлягає також державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. За визначення статті 190 ЦК України майном є як окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на викладене суд не має можливості визначити дійсні правовідносини сторін та переконатися, що між ними дійсно виник спір без дослідження усієї сукупності доказів у справі, що здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, як розяснював Верховний Суд України, під час вирішення питання про забезпечення позову суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Проте з доданих Позивачем до заяви про забезпечення його позову, зокрема, з доданої копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з інформацією про укладення Відповідачем ОСОБА_3 договору № -И, 14224 від 09.06.2008 р., реєстраційний номер обтяжень 9824082, суд не має можливості встановити інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, а так само Заявником (Позивачем) не зазначено повної інформації про те, у звязку з чим і для чого здійснювалася

перевірка відомостей щодо власності Відповідача, а також чому Заявник просить забезпечити позов, заборонивши відчуження нерухомого майно саме шляхом заборони вчинення реєстраційних дій за рішенням суду, а не будь-яке інше відчуження. Тож суд вбачає потребу в зясуванні питання щодо наявності рішень судів та/або незавершених судових проваджень, що стосуються предмету спору.

Зважаючи на усе викладене та наведені правові позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 151-153, 208-210, 222, 223, 291-294, 296 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

2. Копію ухвали направити Заявникові.

3. Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

4. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку оскарження або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Л.А. Макаренко