Справа № 465/4676/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3854/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
Провадження № 22-ц/783/3060/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3, позивача - ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, відповідача - ОСОБА_7, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9, представника ОСОБА_10, ОСОБА_11 - ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про поділ земельної ділянки та визнання права власності, за зустрічнм позовом ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 про визнання частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання права спільної часткової власності,-

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 і з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.94-95) просили про визначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0576 га по АДРЕСА_1 часток, а саме, ОСОБА_4 - 30/100 ідеальних часток, площею 0,0173 га ОСОБА_15 - 16/100 ідеальних часток, площею 0,0092 га та про визнання за ними права власності на визначені частки. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що є співвласниками будинку А-1, А'-1 загальною площею 187,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 30/100 та 16/100 часток. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0576 га кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку, яка належить на праві спільної сумісної власності позивачам та відповідачам, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданим Львівською міською радою 13.07.2007 року на підставі Ухвали 6 сесії 5 скликання від 05.07.2007 року №1024 Львівської міської ради. Частки співвласників у державному акті на землю не визначені. Просять виділити їм та визнати за ними право власності на ідеальні частки у земельній ділянці, пропорційно до їх часток у бдиноволодінні.

Від позовної вимоги про виділення із земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у власність в натурі земельної ділянки площею 0,0265 га, пропорційно належним їм 46/100 ідеальним часткам та площі в будинковолодінні АДРЕСА_1 в судовому засіданні позивачі відмовились, з огляду на те, що згідно висновку експертизи такий виділ є неможливим.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 подали до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 про визнання частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності, згідно якої просять визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 (АДРЕСА_1) 33,3/100 частини земельної ділянки, що складає 0,0192 га у праві спільної сумісної власності, земельна ділянка загальною площею 0.0576 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.40-43).

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що можливість поділу земельної ділянки для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо не з'ясована експертним шляхом, визнати частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0576 га тільки для обмеженого кола співвласників є недопустимо. Частки співвласників у спільній частковій власності є рівними і тому у відповідності до вимог ст. 372 ЦК України мають бути визнані саме у такому розмірі - пропорційно до кількості співвласників, а не до належних їм часток у будинковолодінні.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14, яким просили виділити у власність в натурі земельну ділянку площею 203 кв.м. з межами, позначеними літерами та бувакми: 1-2-3-3а-3б-3в-3г-11-12-13-1 на плані розподілу земельної ділянки, виготовленому фізичною особою підприємцем ОСОБА_16, пропорційно належним їм 33/100 ідеальним часткам та площі в будинковолодінні АДРЕСА_1 (а.с.48).

Надалі, подали заяву про зменшення позовних вимог (а.с.187-190), в якій просять визначити ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 для обслуговування належного їм на праві спільної часткової власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 33/100 ідеальних частини в належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці, кадастровий №НОМЕР_1, площею 0,0576 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в т.ч..: ОСОБА_8, власнику 23/100 ідеальних частин будинку - 23/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 132,48 кв.м.; - ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, власникам 10/100 ідеальних частин будинку - 10/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 57,60 кв.м.; визнати право власності ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10 на 33/100 ідеальних частини в належній їм на праві сумісної спільної власності земельній ділянці, що відповідає 190,08 кв.м. шляхом виділу їх часток із земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, площею 0,0576 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1-А., в т.ч.: - ОСОБА_8, власника 23/100 ідеальних частин будинку на 23/100 ідеальної частини земельної ділянки, що становить 132,48 кв.м.; - ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, власників 10/100 ідеальних частин будинку на 10/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 57,60 кв.м., припинивши право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1, площею 0.0576 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року з урахуванням додаткового рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 березня 2017 року, у якому ухвалою цього ж суду від 28 березня 2017 року виправлено описку, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про поділ земельної ділянки та визнання права власності - задоволено.

Вирішено:

-визначити ОСОБА_4 в справі спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0576 га за адресою: АДРЕСА_1 частку, що становить 30/100 ідеальних часток, площею 0,0173 га.;

-визнати за ОСОБА_4 право власності на визначену частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0576 га, яка складає 30/100 ідеальних часток, площею 0,0173 га.;

-визначити ОСОБА_5 в праві спільної суміної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0576 га за адресою: АДРЕСА_1 частку, що становить 16/100 ідеальних часток, площею 0,0092 га.;

-визнати за ОСОБА_5 право власності на визначену частку земельної діялнки, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, заганою площею 0,0576 га, яка складає 16/100 ідеальних частко, площею 0,0092 га.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 про визнання частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності - задоволено частково.

Вирішено:

-визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 (АДРЕСА_1) 21/100 частин земельної ділянки, що складає 0,0121 га у праві спільної сумісної власності, земельна ділянка загальною площею 0.0576 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання права спільної часткової власності - задоволено частково.

Вирішено:

-визначити ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 для обслуговування належного їм на праві спільної часткової власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 33/100 ідеальних частини в належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці, кадастровий №НОМЕР_1, площею 0,0576 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в т.ч..: ОСОБА_8, власнику 23/100 ідеальних частин будинку - 23/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 132,48 кв.м.; - ОСОБА_17, ОСОБА_11, ОСОБА_10, власникам 10/100 ідеальних частин будинку - 10/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 57,60 кв.м.

- визнати право власності ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10 на 33/100 ідеальних частини в належній їм на праві сумісної спільної власності земельній ділянці, що відповідає 190,08 кв.м., шляхом виділу їх часток із земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, площею 0,0576 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в т.ч.: - ОСОБА_8, власника 23/100 ідеальних частин будинку на 23/100 ідеальної частини земельної ділянки, що становить 132,48 кв.м.; - ОСОБА_17, ОСОБА_11, ОСОБА_10, власників 10/100 ідеальних частин будинку на 10/100 ідеальних частин земельної ділянки, що становить 57,60 кв.м., припинивши право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1, площею 0,0576 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року та додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, оскаржили, відповідно, такі в апеляційному порядку, подавши апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими, такими, що ухвалені без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що судом встановлено, що земельну ділянку площею 0,0576 га, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 було надано 13 липня 2007 року співвласникам для обслуговування житлового будинку № 11. Натомість, будинок на той час був не один, а два за № 11 і розпорядженням Франківської РА від 15 вересня 2015 року № 466 «Про присвоєння окремої поштової адреси АДРЕСА_1, одному з них присвоєно іншу адресу і за заявою співвласників, не всіх, було перераховано частки в будинковолодінні № 11а. Співвласники будинковолодіння № 11 залишились зі старими частками, розрахованими, виходячи з технічних даних двох будинків в сукупності. Тому на час ухвалення рішення судом першої інстанції встановлено частки в земельній ділянці відповідно до неіснуючих часток у будинковолодінні.

Спірні правовідносини регулюються ст. 89 ЗК України та відповідними нормами ЦК України. Судом зазначено, що згідно із ч. 3 ст. 327 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Натомість, жодного припинення часткової власності не відбулося, навпаки, частки змінилися у співвласників як щодо будинків ( два будинки за різними адресами), так і щодо земельної ділянки, призначеної для обслуговування тільки одного будинку, а з 2015 року для обслуговування двох будинків з різними адресами.

При цьому, суд першої інстанції порушив права позивачів за зустрічним позовом на власність на земельну ділянку, змінивши при цьому позовні вимоги, визначив їм ідеальну частку 21/100, замість 33,3/100, площею 0, 0121 га замість 0,0192 га, що на 71 кв.м. менше а ніж передбачено нормами ст. 89 ЗК України і ст. 372 ЦК України. Сторони спору є співвласниками в рівних частинах земельної ділянки, площею 0,0576 га без їх виділення.

Також вважає, що оскільки сторони є первинними співвласниками будинковолодіння, не можна вважати їх набувачами права власності в розумінні вимог ч.4 т.120 ЗК України.

Просять рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов ОСОБА_14, ОСОБА_2, ОСОБА_13 задовольнити.

Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Ухвалюючи оскаржувані рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 02.10.2014 року позов ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 задоволено, вирішено: виділити в натурі ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 у власність з будинковолодіння по АДРЕСА_1, пропорційно належних їм 33/100 ідеальних часток -будинок А»-1, який складається з квартири № 2 (кухня- 2.1-15,2 кв.м., житлова кімната- 2.2-16,6 кв.м, підвал У, площею 8 кв.м), квартири №3 (кухня - 3.1.- 3,8 кв.м, житлова кімната - 3.2- 13,3 кв.м), вбиральні 1 - 3,1 кв.м., яка перебуває у їх спільному користуванні, всього загальною площею 60 кв.м.; зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 у володінні, користуванні та розпорядженні виділеним в натурі будинком А»-1 по вул. А.Горської, 11 у м. Львові.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково, вирішено: виділити в натурі у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинковолодіння по АДРЕСА_1 пропорційно належних їм 46/100 ідеальних часток - квартиру №1 (яка складається з приміщень 1-1/9,3кв.м, 1-2/5,5 кв.м, 1-3/2,9 кв.м., 1-4/13,3 кв.м, 1-5/13,5 кв.м, 1-6/13,3 кв.м, та комори у підвалі, площею 21,9 кв.м (111/10,5 кв.м. 1У/11,4 кв.м). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 задоволено, вирішено: виділити в натурі у власність ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 як співвласникам 21/100 частки у будинковолодінні по АДРЕСА_1 приміщення у будинку під літ. А-1, а сааме - 4 - 1/7,8 кв.м, 4 - 2/8,1 кв.м, 4 - 3/14,4 кв.м, 4 - 4/2,3 кв.м та комора у підвалі, площею 4,5 кв.м, що становлять квартиру №4.

Також судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого Львівською міською радою 13.07.2007 року на підставі Ухвали 6 сесії 5 скликання від 05.07.2007 року №1024 Львівської міської ради співвласниками земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0576 га, за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Земельну ділянку площею 0,0576 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було надано співвласникам - сторонам у справі, для обслуговування житлового будинку, який розташований за цією ж адресою.

Згідно висновку №1428 судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз поділ земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3 (з виділенням внатурі) з врахуванням місць розташування виділених частин будинку, виходячи із пропорційності частин будинку, а саме 46/100 її частини ОСОБА_4 та ОСОБА_5; 33/100 її частини - ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8; 21/100 її частини - ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14, технічно неможливий. Поділ земельної ділянки з урахуванням місць розташування виділених частин будинку, виходячи із рівності часток (по 11,1/100 частин) на 3 частини: 1ч. - ОСОБА_4, ОСОБА_5 22,2/100 частин у праві спільної сумісної власності, що складає 0,0128 га; 2ч. - ОСОБА_2, ОСОБА_13С, ОСОБА_14 33,3/100 частин у праві спільної сумісної власності, що складає 0,0192 га; 3ч.- ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_8, 44,4/100 частин у праві спільної сумісної власності, що складає 0,0256 га, технічно неможливий. Поділ земельної ділянки з урахуванням місць розташування виділених частин будинку, виходячи із рівності часток (по11,1/100 частин) на 2 частини: 1ч. - ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 55,5/100 частин у праві спільної сумісної власності, що складає 0,0320 га; 2ч. ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 - 44,4/100 частин у праві спільної сумісної власності, що складає 0,0256 га, технічно неможливий. Виділ в натурі із земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, 46/100 її частин, що складає 0,0265 га необхідної для обслуговування 46/100 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_20, технічно неможливий.

У відповідності з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натрі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Приписами ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

У п.20 ціє ж Постанови роз»яснено, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, ч. 1 ст. 120ЗК України визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої ст. 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-2цс15.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилань апелянтів на те, що частки у будинковолодінні не відповідають визначеним судом часткам у земельній ділянці, оскільки зміна нумерації будинків не змінила розміру часток, а лише призвела до їх перерахунку у кожному з будинків зокрема, і докази про реальну зміну таких в матеріалах справи відсутні.

Не приймається до уваги колегією суддів і посилання апелянта на те, що оскільки сторони є первинними співвласниками будинковолодіння, не можна вважати їх набувачами права власності в розумінні вимог ч.4 т.120 ЗК України. Сторонами не оспорюється, що будинковолодіння набуте ними у власність шляхом приватизації. З метою обслуговування цього будинку власник передав їм у власність і земельну ділянку. А відтак, такий висновок апелянтів не узгоджується з нормами цивільного права та спростовується вище викладеним.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року ухвалені судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року та додаткового рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.