Справа № 141/927/16-ц Провадження № 22-ц/772/1744/2017Головуючий в суді першої інстанції Слісарчук О. М.
Категорія 19 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Іващука В.А., Ковальчука О.В.,

за участю секретаря Безрученко Н.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАК-АГРО» про визнання договору оренди землі недійсним за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАК-АГРО» на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 07.03.2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.06.2010 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінниччина» було укладено договір оренди належної йому земельної ділянки, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області, розміром 3,5336 га. Даний договір 27.12.2010 року був зареєстрований в установленому законом порядку.

Строк дії договору був погоджений сторонами у п'ять років.

У 2013 році нібито між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, яким було внесено зміни та продовжено строк його дії до 01.09.2020 року.

Про існування цієї угоди ОСОБА_2 дізнався у 2015 році, коли звернувся до орендаря з проханням повернути йому земельну ділянку.

В зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину.

В рамках кримінального провадження було проведену експертизу, за результатами якої судовим експертом було зроблено висновок, що підпис в графі «Орендодавець» договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі без номера від 2013 року виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Приймаючи до уваги те, що відповідач відмовляється повернути позивачу земельну ділянку, ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Просив визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н, укладений в 2013 році між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінниччина» та зобов'язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку.

Ухвалою суду від 17.11.2016 року в якості відповідача було залучено, як його правонаступника, - ТОВ «ТАК-АГРО».

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 07.03.2017 року позов було задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводились в основному до того, що позивач протягом усього часу отримував орендну плату, що на думку скаржника є суттєвим для правильного вирішення спору і що судом не було взято до уваги при ухваленні рішення.

Ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає частково. Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 3,5336 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області.

За договором оренди земельної ділянки від 17.06.2010 року ОСОБА_2 передав належну йому земельну ділянку в строкове платне користування ТОВ «Вінниччина» строком на 5 років. Договір не був зареєстрований в установленому порядку 27.12.2010 року.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказував на те, що він не підписував у 2013 році з орендарем договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору , яким було внесено зміни та продовжено строк його дії до 01.09.2020 року. В підтвердження чого ним було надано висновок експерта від 07.07.2016 року за №190-П, в якому зазначено, що підпис в графі «Орендодавець» договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі без номера від 2013 року виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Задовольняючи позов і визнаючи угоду недійсною, суд першої інстанції виходив із висновку експерта, який, як зазначив суд, підтверджує факт відсутності волевиявлення позивача на підписання ним оспорюванного договору, що вказує на недодержання в момент вчинення його вимог ч.3 та ч.5 ст. 203 ЦК України.

Але з таким висновком не може погодитися колегія суддів апеляційної інстанції з наступних підстав.

Законом України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Так 17.06.2010 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінниччина» було укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки, яка розташована на території Човновицької сільської ради Оратівського району Вінницької області розміром 3,5336 га. Даний договір 27.12.2010 року був зареєстрований в установленому законом порядку.

Колегією суддів встановлено, що договір , який є предметом спору, який не має дати та номеру, державну реєстрацію, як того вимагає Закон та безпосередньо його умови (п.7), не пройшов, тобто не є укладеним (чинним).

Так, за положеннями ст. ст. 125,126 Закону України «Про оренду землі» право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Ст.ст. 2,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та права оренди (суборенди) земельної ділянки. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. Обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру.

Виходячи з положень ст.638 ЦК України, ст. ст. 125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув, не дав їй належної правової оцінки, хоча це має важливе і суттєве значення для правильного вирішення спору.

Приймаючи до уваги викладене, висновок суду про наявність підстав для визнання угоди недійсною, яка не є укладеною, в зв'язку з відсутністю її державної реєстрації, є необґрунтованою.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Так, встановлено судом, і не заперечувалось сторонами, що ними було погоджено строк дії договору від 17.06.2010 року, а саме у п'ять років.

Державна реєстрація вказаного договору відбулася 27.12.2010 року.

Отже строк дії договору закінчився 27.12.2015 року.

Сторонами не заперечувалось, що на момент звернення до суду з позовом земельна ділянка позивача знаходиться у користуванні відповідача, який відмовляється її повернути, посилаючись на угоду , яка є предметом спору.

Так. П.21 договору оренди передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку, що підтверджується актом прийомки - передачі.

П.40 за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, відповідно до закону та цього договору.

Ч.1 ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже висновок суду про наявність правових підстав для витребування майна від відповідача його власнику є по суті правильним, а тому рішення в цій частині слід залишити без змін, з підстав визначених ч.2 ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не впливають на суть прийнятого рішення і не є обов'язковою підставою для його скасування з ухваленням нового про відмову у позові, на чому наполягає відповідач.

Керуючись ст.ст.387, 638 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України, ст. 6 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.2,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 88, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАК-АГРО» задовольнити частково.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 07.03.2017 року в частині задоволення позову щодо визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, що укладений 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Вінничина» скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: