Справа № 156/781/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/951/17 Категорія: 34 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 19 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 19 травня 2017 року в даній справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач та її представник подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_6

У судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили скаргу задовольнити, відповідач та його представник апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2016 року на автодорогу, яка проходить через село Стара Лішня Іваничівського району Волинської області, вибігла корова, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Мерседес ОСОБА_7» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті ДТП корова загинула, а автомобіль отримав механічні пошкодження.

Власник автомобіля ОСОБА_6 вважає, що їй із-за протиправних дій відповідача ОСОБА_4, який при проходженні з домашньою твариною біля автомобільної траси не проконтролював її поведінку, в звязку з чим їй була заподіяна як матеріальна так і моральна шкода внаслідок пошкодження автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вини відповідача в заподіянні позивачці матеріальної і моральної шкоди немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Кожна особа, як це передбачає стаття 3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до вимог статей 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішення, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Однією із умов, яка утворює підставу відшкодування, є причинний звязок між цивільним правопорушенням та моральною та /або майновою шкодою. Зобовязання щодо відшкодування шкоди виникає, як правило, за наявності вини особи, протиправними діями якої фізичній або юридичній особі завдана моральна та/або майнова шкода.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (стаття 1187 ЦК України).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухово і вогне небезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 ЦК України).

В розумінні зазначених вимог закону не може бути визнано джерелом підвищеної небезпеки утримання великої рогатої худоби.

При цьому, позивач суду не довела, що їй внаслідок дорожньо транспортної пригоди саме у звязку з протиправними діями відповідача була заподіяна як майнова так і моральна шкода. Будь-яких доказів на підтвердження зазначених доводів суду надано не було.

Та обставина, що відповідач супроводжував домашню тварину біля транспортного шляху і ця тварина вибігла на автодорогу, де сталася дорожньо транспортна пригода, не може свідчити про те, що саме з вини відповідача позивачу була заподіяна шкода внаслідок пошкодження її автомобіля.

Також не є беззаперечним доказом вини відповідача у вчиненні ДТП постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка була складена поліцейським ГРПП Іваничівського ВП Горохівського ВП (а.с.7), оскільки відповідно до вимог статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, а в даному випадку відсутнє судове рішення в адміністративній справі, а тому не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, суд при постановленні судового рішення в даній справі не врахував обставини, встановлені постановою сержанта поліції у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції підставно відмовив ОСОБА_6 у задоволенні її позовних вимог про відшкодування шкоди.

Також суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апеляційної скарги на те, що відповідачем власноруч була написана розписка про зобовязання відшкодувати збитки по ремонту автомобіля, оскільки зазначена розписка не є належним доказом на підтвердження вини відповідача у заподіяння позивачу матеріальної і моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 19 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді