Провадження №2/522/2930/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 червня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, що діє від свого імені та від імені і в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, що діє від свого імені та від імені і в інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Приморської адміністрації Одеської міської ради, ГУ Державна міграційна служба України в Одеській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.06.2006 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 600, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 11,5 процентів річних в строк до 07.06.2026 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між Позивачем та Відповідачем 07 червня 2006 р. був укладений Договір іпотеки, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,7 кв.м, житловою 26,3 кв.м. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицькою Н.В. за Р№ 4419 від 07.06.2006 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за Р№ 5862880, номер запису 205 в книзі 604пр-168. П. 1.2. Кредитного договору передбачено, що грошові кошти надаються на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 У зв'язку із з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 01серпня 2015 р. становила 136 876,65 доларів США та 12 241,83 гривень.

03.10.2016 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку в Центрі надання адміністративних послуг Одеської міської ради до квартири АДРЕСА_5.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомленні належним чином. Від представника банку надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце були повідомленні належним чином. Заперечень на позов не надходило.

Третя особа - Орган опіки та піклування Приморської адміністрації Одеської міської ради до суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради до суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, але надав до суду письмові пояснення стосовно позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно ст.224 ЦПК України судом справа розглянута в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2006 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 600, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою 11,5 процентів річних в строк до 07.06.2026 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 07 червня 2006 року був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицькою Н.В. та зареєстрований за Р№ 4422, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,7 кв.м, житловою 26,3 кв.м. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицькою Н.В. за Р№ 4419 від 07.06.2006 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за Р№ 5862880, номер запису 205 в книзі 604пр-168.

П. 1.2. Кредитного договору передбачено, що грошові кошти надаються на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до умов п. 1.5. Кредитного договору позичальник зобов'язується належним чином виконувати умови кредитної угоди та сплачувати щомісяця платежі рівними частинами в сумі 250,00 доларів США.

Порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами передбачено умовами п. 1.6.1.1., а саме проценти нараховуються щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит.

П. 1.6.1.4. передбачено, що сплата нарахованих процентів здійснюється Позичальником у валюті кредиту та в порядку передбаченому кредитним договором.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.

У зв'язку із з неналежним виконанням умов Кредитного договору заборгованість станом на 01 серпня 2015 р. становила136 876,65 доларів США та 12 241,83 гривень, з яких:

- прострочений основний борг - 54 000,00 доларів США;

- прострочені проценти за користування кредитом - 41 564,88 доларів США;

- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 8 800,00 гривень;

- пеня за прострочений основний борг - 22 182,90 доларів США;

- пеня за прострочені проценти - 15 953,94 доларів США;

- пеня за прострочену комісійну винагороду - 3 441,83 гривень;

- 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 3 174,93 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Також відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В ч. 1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.

Слід також зауважити, що ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Статтею 590 ЦК України, якою встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу», у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави).

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або

неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі

задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на

предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки після направлення вимоги про усунення порушення іпотекодавцю і невиконання її останнім у тридцятиденний строк. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 14 вересня 2011 року по справі № 6-54555св10 (джерело отримання: http://reyestr.court.gov.ua/Review/18396036); ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року по справі № 6-55625св13 (джерело отримання: http://reyestr.court.gov.ua/Review/40379313).

18.03.2015 року Банк направив ОСОБА_1 листа №28/01-03/4527 з вимогою погасити виниклу заборгованість за кредитним договором та попередив, що у випадку непогашення заборгованості в тридцяти денний строк буду звернення стягнення на іпотечне майно у спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Слід звернути увагу суду, що п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 року в цивільній справі № 6-1205цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, щовиникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предметіпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валютіпротягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 крім предмету іпотеки перебуває ? частка квартири АДРЕСА_5. Таким чином дія Закону України «Про мораторій» не розповсюджується на зобов'язальні відносини ОСОБА_1 з АТ «Ощадбанк».

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування з зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на вказану адресу надсилається поштова кореспонденція, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги тощо. Наявність зареєстрованих осіб у житловому будинку, на який звертається стягнення, негативно відобразиться на ціні продажу, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР передбачено, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору кредит надавався на придбання саме предмету іпотеки. Таким чином наявні всі передбачені законом підстави щодо виселення осіб, що проживають в спірній квартирі.

Вказана правова позиція підтверджується постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.03.2015 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою ля всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, суд вважає, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за Договором про іпотечний кредит № 600, слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,7 кв.м, житловою 26,3 кв.м., для погашення кредитної заборгованості за вищенаведеним кредитним договором.

Крім того, відповідно статті 88 ЦПК України АТ «Ощадбанк» на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючисьп. 9, 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 11, 525, 526, 548, 564, 572, 610-612, 629, 1048-1054 ЦК України, ст. 1, ч. 6 ст. 3, ст. 7, 33, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 9, 109 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 88, 208 - 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством „Державний ощадний банк України" в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»(, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк») за Договором про іпотечний кредит № 600 від 07.06.2006 року у розмірі 136 876,65 доларів США та 12 241,83 гривень, з яких:

- прострочений основний борг - 54 000,00 доларів США;

- прострочені проценти за користування кредитом - 41 564,88 доларів США;

- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 8 800,00 гривень;

- пеня за прострочений основний борг - 22 182,90 доларів США;

- пеня за прострочені проценти - 15 953,94 доларів США;

- пеня за прострочену комісійну винагороду - 3 441,83 гривень;

- 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 3 174,93 доларів США

звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.06.2006 р. за реєстровим № 4422, а саме на: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,7 кв.м, житловою 26,3 кв.м. що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицькою Н.В. за Р№ 4419 від 07.06.2006 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за Р№ 5862880, номер запису 205 в книзі 604пр-168 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку в Центрі надання адміністративних послуг Одеської міської ради до квартири АДРЕСА_5.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку в Центрі надання адміністративних послуг Одеської міської ради до квартири АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банкУкраїни" в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»(, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк») сумусудового збору у розмірі 3 654,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси Чернявська Л. М.

21.06.2017