Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів та визнання поруки такою, що припинена, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05 квітня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), був укладений договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 Оскільки договором поруки було передбачено його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, то 19 лютого 2015 року він звернувся до банку з метою отримання інформації щодо виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, однак 20 березня 2015 року банком було відмовлено в наданні даної інформації з посиланням на банківську таємницю.

Надалі йому стало відомо, що у квітні 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до нього та ОСОБА_5 З розрахунку заборгованості наданого банком він дізнався, що датою останнього платежу боржника є 03 січня 2014 року, а банк звернувся до суду тільки 20 березня 2015, тобто із пропуском шестимісячного строку.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати поруку за договором від 05 квітня 2007 року, який був укладений між ним та ВАТ КБ «Надра», припиненою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 05 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_5 отримала кредит у сумі 225 тис. дол. США, зі сплатою 12,49 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту - до 03 квітня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір поруки.

Пунктом 5.3 договору поруки передбачений строк його дії до повного виконання сторонами умов цього договору.

У квітні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно тексту позовної заяви кредитор заявив про дострокове виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів передбачених договором.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Установлено, що банк в межах строку дії поруки звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону та встановлених фактичних обставин у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено, і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова