Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (надалі ПАТ «Кредобанк»), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» (надалі ПрАТ «СК «Альфа Страхування») про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, інтереси якого представлені Товариством з обмеженою відповідальністю «ФГ-Олімп», звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним кредитний договір від 24.09.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 24.09.2014 р. між позивачем та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №41350-OWNCASH. За даним Кредитним договором Банк зобов'язується надати у власність Позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, вказані у цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у встановлених даним Договором розмірах і строках. Кредині кошти надавалися на суму 3203,13 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 9,99%, терміном кредитування до 23.09.2016 року. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права, зокрема, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Порушення своїх споживчих прав вбачає в наступному. Позивач стверджує, що, працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір з додатками до нього, які він, не читаючи із-за дрібного шрифту, підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку. Вважає, що Відповідач, скориставшись необізнаністю Позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимога діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав Позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до ч.2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Позивач не отримував, також ця інформація не доводилася в усній формі. Відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач не мав часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк. Крім цього, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору Позивачу роз'яснено та спонукав підписати договір швидше. Вважає, що треба взяти до уваги, що даний договір містить безліч умов та регулюються законодавством, з яким позивач ніколи в житті не зустрічався. Він не мав можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди. Вважає, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією-несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Крім цього, спірні положення кредитного договору є порушенням законодавства про банки та банківську діяльність, оскільки відповідно до частини третьої статті 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів або послуг від банку або від спорідненої або пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. З врахуванням наведеного, Позивач при укладенні Кредитного договору через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність не міг у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально роз'яснено працівниками банку їх умови. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону встановлених ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного Договору недійсним, в зв'язку з недотриманням Банком вимог Закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення.

В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. При подачі позову, подано клопотання, в якому зазначено, що сторона позивача просить проводити розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Єлишев К.Ю. до початку розгляду справи надав до суду заперечення, де просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Так, між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 24.09.2014 року був укладений кредитний договір №41350-OWNCASH. Позивачу була надана необхідна переддоговірна інформація, передбачена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні договору кредиту сторони дійшли взаємної згоди щодо всіх істотних умов, зі змістом договору Позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в кредитному договорі та в подальшому вчинення дій, які спрямовані на виконання умов кредитного договору. З огляду на викладене, ПАТ «Кредобанк» вважає, що Позивач був належним чином повідомлений про усі можливі ризики й умови кредитування, сукупну вартість кредиту, істотні умови договору та графіки здійснення платежів та погодився з ними, підписавши договір. За таких обставин, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача з підстав, зазначених ним у позові, не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у судове засідання не з»явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили

Суд встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 24 вересня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №41350-OWNCASH, відповідно до якого позивач отримав у власність грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов'язувався використати кредит на цілі, вказані у цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у встановлених даним Договором розмірах і строках.

Згідно п. 2.1. -2.4. договору кредині кошти надавалися на суму 3203,13 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 9,99%, терміном кредитування до 23.09.2016 року.

Згідно ст. 203 ЦК України, якою передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З матеріалів договору вбачається, що останній підписаний сторонами, про що позивачем не заперечується.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує щодо укладення між сторонами спору кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З Кредитного договору вбачається, що позивач погодив умови про те, що всі інші умови його взаємовідносин з Банком з приводу отримання кредитних коштів.

Крім того, з тексту Кредитного договору (пункт 9.5) вбачається, що шляхом підписання договору позивачем, останній підтверджує, що він до видачі кредиту: ознайомився з діючими тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам ПАТ «Кредобанк» у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття поточних (карткових) рахунків; ознайомлений з сукупною вартістю кредиту та реальною процентною ставкою до видачі кредиту; дозволяє Банку надавати третім особам інформацію, яка стала відомою йому внаслідок виконання цього Договору, і може становити банківську таємницю; повідомлений Банком про всі права та умови надання споживчого кредиту, передбачені ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ін.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підписанням зазначеного договору та невід»ємних його додатків, позивач, як клієнт банку підтвердив отримання ним від Банку інформацію визначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку цінних паперів».

Крім того, Позивачем суду не надано доказів на підтвердження того, що він не отримав від представників відповідача інформацію, щодо діяльності фінансової установи, перелік послуг, цін (тарифи) фінансових послуг, тощо.

Суд не бере до уваги посилання позивача що йому, як споживачу послуги не було надано усієї необхідної інформації, оскільки це спростовується наявністю його особистого підпису в матеріалах оскаржуваного договору (заяві/анкеті).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за надання послуг Позичальник сплачує Банку комісію в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.12 Кредитного договору.

Згідно Додатку №1 до Кредитного договору встановлено комісію (плату) за управління кредитом у розмірі 70, 47 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 1, ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, відповідно до п. 3.6. Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Правила) встановлено, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Разом з тим, відповідно до п. 3.1. Правил встановлено, шо Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших Фінансових зобов'язань споживача, зазначивши перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Отже, Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (п.3.1) встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, шо пов'язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно- обмінних операцій, юридичне оформлення тощо, шо і було зроблено в оскаржуваному кредитному договорі та жодним чином не порушило права ОСОБА_4, як споживача Фінансових послуг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відомості стосовно умов кредитування були повідомлені споживачу письмово, перед укладанням Кредитного договору, для запобігання непорозуміння та належного укладання Договору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

З урахуванням викладеного, оскарження позивачем дій відповідача по нарахуванню відсотків за користування кредитними коштами та вказівка на невірність нарахування розміру заборгованості, без надання будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, судом не береться до уваги і відповідно не може бути правовою підставою для задоволення вимог позову в частині визнання договору недійсним.

Крім того, суд бере до уваги, що позивач сплачував платежів до спірному кредитному договорі, а, отже, він розумів умови кредитування та погоджувався з ними, виконуючи умови договору з моменту його укладення.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача з посиланням на норми статті 215 Цивільного кодексу України.

В той же час суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України, визначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З врахуванням зазначених норм Цивільного кодексу України та обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач самостійно, на власний розсуд, вільно і на умовах, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства уклав з відповідачем на обумовлених і погоджених ними умовах договір кредиту, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки є такими, які не ґрунтуються на вимогах Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи, ретельно досліджених судом в ході слухання справи по суті.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, вважаючи такі необґрунтованими та не доведеними перед судом.

На підставі викладеного, ст.ст.626, 627, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 169, 203, 208-209, 212, 213, 214-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» про визнання недійсним договору- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова