Справа №: 398/1271/17
провадження №: 4-с/398/59/17
УХВАЛА

Іменем України

"26" червня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрія цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» в особі директора ОСОБА_2, де боржник ОСОБА_3, заінтересовані особи начальник відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_4, державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_5П,

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, де просить:

- визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 грошових коштів, внесених як авансування витрат на проведення виконавчих дій, неправомірними;

- визнати неправомірним повідомлення про повернення стягувачу ОСОБА_1 грошових коштів для авансування витрат на проведення виконавчих дій;

- визнати неправомірною вимогу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 здійснити стягувачем ОСОБА_1 авансування витрати за стягувача ОСОБА_6;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 щодо виготовлення технічної документації на майно боржника;

- зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 повторно розглянути питання про авансування витрат на виготовлення технічної документації на майно боржника.

Свої вимоги мотивує тим, що у ОСОБА_7 примусового виконання рішень УДВС ГУК) у Кіровоградській області (далі - ОСОБА_7) перебуває виконавче провадження на виконання виконавчого листа №398/902/15-ц ( провадження №2/398/1006/15) від 31.03.2016 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області на виконання рішення суду від 20 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних на суму 21 698,63 грн., інфляційних сум 648 000 грн. та судових витрат на суму 767,34 грн.

27 березня 2017 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 (далі - державний виконавець та/або ОСОБА_5П.) листом № 6398, повідомив ОСОБА_1 (далі - стягувач та/або заявник) про повернення внесених на депозитний рахунок ОСОБА_7 грошових коштів, які були перераховані стягувачем як авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухомість, з підстав того, що авансовий платіж надійшов з порушенням строку, встановленого ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач тричі - у вересні 2016 року, у жовтні 2016 року та у грудні 2017 року вносив на депозитний рахунок ОСОБА_7 грошові кошти як авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухомість, і тричі державний виконавець протиправно повертав їх стягувачу з підстав: внесення не повної суми авансу; того, що платіж здійснено неналежним платником та того, що внесення авансу здійснено із порушенням строку.

Вважають такі дії державного виконавця незаконними з наступних підстав.

ОСОБА_7 примусового виконання рішень №35/04 від 08.08.2016 року стягувача ОСОБА_1 було повідомлено, що у рамках виконавчих проваджень щодо стягнення із ОСОБА_3 грошових коштів є два стягувача: ОСОБА_6 та ОСОБА_1, а тому заявник вважає, що обом стягувачам належало здійснити оплату авансування витрат на суму пропорційну сумі їх боргу, що і було здійснено стягувачем ОСОБА_1

Відтак, частка стягувача ОСОБА_1 у авансуванні витрат становить: 7 237,04 грн. *40,05% /100 = 2 898,45 грн., частка стягувана ОСОБА_6 у авансуванні витрат становить: 7 237,04 грн. *59,95% /100 = 4 338,60 грн.

Наведений розрахунок, разом із квитанцією про сплату авансу пропорційно боргу стягувачем ОСОБА_1 було надіслано державному виконавцю.

Таким чином, у вересні 2016 року стягувачем ОСОБА_1 було внесено відповідний платіж у сумі пропорційній його боргу.

Крім того, незаконним (протиправним) вважає повернення державним виконавцем авансу з підстав здійснення платежу неналежним платником.

Так, у жовтні 2016 року після переговорів із держаним виконавцем з приводу того, що авансовий платіж не може бути внесений частинами від кожного стягувача окремо, а також із стягувачем ОСОБА_6, який повідомив, що державний виконавець порадив йому не платити, оскільки ОСОБА_6 є пенсіонером, а ОСОБА_1 має свій бізнес, то в змозі оплатити всю суму, з метою не затягувати провадження та здійснення виконавчих дій у розумний строк, стягувачем було прийнято рішення здійснити авансовий платіж як за себе, так і за стягувача ОСОБА_6

У жовтні 2016 року через представника стягувача ОСОБА_1 - ТОВ «КК «Вілліам Інвест Експерт» на депозитний рахунок ОСОБА_7 було внесено грошові кошти на авансування витрат із виготовлення технічної документації на нерухомість із зазначенням призначення платежу «Оплата за ОСОБА_1 за виготовлення технічної документації на нерухомість». Незважаючи на те, що копія довіреності ТОВ «КК «Вілліам Інвест Експерт», яке діє в інтересах ОСОБА_1 є в матеріалах виконавчого провадження, проте, і цей платіж був повернутий держаним виконавцем як такий, що здійснений неналежним платником.

У грудні 2016 року стягувач ОСОБА_1 в - третє перерахував на депозитний рахунок ОСОБА_7 грошові кошти на авансування витрат із виготовлення технічної документації. Лише 23 березня 2017 року державний виконавець повідомив стягувача ОСОБА_1 про повернення цих грошових коштів, тобто аж через три місяці. Зважаючи на те, що грошові кошти від стягувача ОСОБА_1 надійшли на депозитний рахунок ОСОБА_7 23 грудня 2016 року, то вже 26 грудня 2016 року державний виконавець знав про їх надходження та відповідно мав змогу повідомити стягувача про повернення йому коштів, однак, у порушення строків, не вчинив таких дій. Вважає, що було порушено вимоги п.п. 11-12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

З вересня 2016 року державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій щодо реалізації майна боржника, а відтак і не здійснено жодний дій щодо належного виконання судового рішення, тобто щодо стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 В В.

ОСОБА_7 примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області вважає подану скаргу від 07.04.2017 р. на дії та бездіяльність державного виконавця відділу ПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області безпідставною та необгрунтованою та надав письмове заперечення.

В запереченні зазначено, що у них у відділі на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 боргів на користь фізичних осіб, до складу якого входить, зокрема, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 398/902/15-ц, 2/398/1006/15 від 31.03.2016 р. Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних на суму 21698,63 грн., інфляційних на суму 648000 грн. та судових витрат на суму 767,34 грн.

Під час здійснення даного виконавчого провадження встановлено, що боржник - ОСОБА_3 є власником 734/1000 частини багатофункціонального комплексу за адресою: проспект Леніна, 77 в м. Олександрії Кіровоградської області.

11.11.2016 р. з врахуванням ч.5 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» на адресу стягувача - ОСОБА_1 та його представника ТОВ «КК «Вілліам Інвест Експерт» направлено листа про проведення авансування на виготовлення технічної документації на нерухомість в розмірі 7237,04 грн., який адресатом отримано 21.11.2016 р.

Однак, вищезазначені кошти надійшли на депозитний рахунок відділу 23.12.2016 р. з порушенням строку, встановленого ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», що не надає законних підстав для їх використання в порядку визначеному Законом, а тому ці кошти підлягають поверненню.

Отже, стягувач не мав законних підстав для перерахування авансового внеску на виготовлення технічної документації в розмірі 7237,04 грн., оскільки Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначений строк для його перерахування, так як повинен був перерахувати їх в строк до 05.12.2016 p., а не 23.12.2016 р.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» проведення авансування витрат на виготовлення технічної документації здійснюється стягувачем та Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено авансування таких витрат стягувачами у зведеному виконавчому провадженні пропорційно до суми стягнення. Оскільки, таке авансування витрат має бути або повністю оплачене стягувачем, або взагалі не оплачене, так як пропорційно оплачена частина авансування витрат на виготовлення технічної документації не дає змоги на виготовлення технічної документації.

В поданій скарзі заявник посилається на порушення державним виконавцем строків повідомлення стягувача про повернення йому коштів в сумі 7237,04грн., які надійшли на депозитний рахунок відділу 23.12.2016 p. та зазначає про порушення державним виконавцем п.п. 11, 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таке твердження не ґрунтується на нормах чинного законодавства, так як пункти 11, 12 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень визначають строки та порядок ознайомлення начальника та державного виконавця органу державної виконавчої служби про надходження депозитних сум на рахунок відділу органу державної виконавчої служби, а не порядок та строки перерахування (повернення) авансового внеску.

Твердження, що з вересня 2016 року державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій щодо реалізації майна боржника, а відтак, і не здійснено жодних дій щодо належного виконання судового рішення - стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 не відповідають дійсності. Державним виконавцем вчиняються усі заходи примусового виконання рішення у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами, які містяться в зведеному виконавчому провадженні, проте це немає жодного відношення до розгляду поданої скарги, оскільки не є предметом спору.

Про день, час та місце розгляду скарги сторони та їх представники повідомлялись належним чином, але на розгляд справи не зявилися. Суд ухвалив провести розгляд справи у їх відсутність та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зазначені положення щодо обовязковості судових рішень, які набрали законної сили визначено і в ст.14 ЦПК України.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано Розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Правомірність своїх дій під час виконання судового рішення та відсутність порушення прав сторін виконавчого провадження доводить державний виконавець.

Судом встановлено наступне.

Як вбачається зі скарги, заперечення на неї та матеріалів справи на виконанні у ОСОБА_7 знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 боргів на користь фізичних осіб, до складу якого входять наступні виконавчі провадження:

- виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 398/902/15-ц, 2/398/1006/15 від 31.03.2016 р. Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних на суму 21698,63 грн., інфляційних на суму 648000 грн. та судових витрат на суму 767,34 грн.;

- виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 398/7909/14-ц, 2/398/568/15 від 22.07.2015 р. Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 коштів в сумі 1 000 000 грн. та судових витрат на суму 3 654 грн., а всього 1 003 654 грн..

Під час здійснення даного виконавчого провадження встановлено, що боржник - ОСОБА_3 є власником 734/1000 частини багатофункціонального комплексу за адресою: проспект Леніна, 77 (тепер пр.Соборний) в м. Олександрії Кіровоградської області.

Згідно ч.1 ст.43 ЗУ «Про виконавче провадження» - у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій субєктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, повязаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобовязаний додатково здійснити авансування таких витрат.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій листом від 11.11.2016 року за вих. № 47316 ОСОБА_1 пропонувалось здійснити авансування витрат, повязаних з підготовкою технічної документації на майно в розмірі 7 237,04 грн. шляхом їх перерахування одержувачу Головному територіальному управлінню юстиції у Кіровоградській області. Крім того було розяснено, що у відповідності до вимог ст.43 ЗУ «Про виконавче провадження» після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено Законом.

А також було зазначено ч.5 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі відсутності технічної документації на майно, у звязку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, повязані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Вищевказаний лист стягувач ОСОБА_1 отримав 21.11.2016 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням.

Аналогічні листи за підписом начальника відділу стягувачу ОСОБА_1 направлялись в серпні та вересні2016 року.

Відтак, стягувач ОСОБА_1 розрахував свою частку у авансуванні витрат, яка згідно його розрахунку становить: 7 237,04 грн. *40,05%/100 = 2 898,45 грн., частку стягувача ОСОБА_6 у авансуванні витрат : 7 237,04 грн. *59,95%/100 = 4 338,60 грн.

Наведений розрахунок, разом із квитанцією про сплату авансу стягувачем ОСОБА_1 пропорційно боргу в сумі 2 898,45 грн. було перераховано на депозитний рахунок відділу 01.09.2016 року, що унеможливило виготовити технічну документацію про що стягувач ОСОБА_1 повідомлявся неодноразово.

28.10.2016 року платіжним дорученням №182 платник - ТОВ «КК «Вілліам Інвест Експерт», де вказано отримувач Головне тер. управління юстиції у Кіровоградській області було перераховано 7 237,04 грн. Зверху платіжного доручення надруковано платіжка за ОСОБА_1 №182. При цьому, з довіреності від 18.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 цією довіреністю уповноважив ТОВ Консалтингову компанію «Вілліам Інвест Експерт» та ряд інших осіб - представників, які там перераховані, вести судові справи, повязані з захистом його прав та інтересів в усіх судових закладах і т.п. Таким чином, всі ці особи зобовязані діяти від імені ОСОБА_1, а тому суд вважає, що платником повинен бути стягувач ОСОБА_1, якому пропонувалось внести ці грошові кошти, а не - ТОВ «КК «Вілліам Інвест Експерт». А тому суд вважає безпідставними твердження заявника, що через представника стягувача ОСОБА_1 на депозитний рахунок ОСОБА_7 було внесено вищевказані грошові кошти.

Стягувач ОСОБА_1 отримавши 21.11.2016 року чергове повідомлення з ОСОБА_7 не перерахував у строки, передбачені ч.5 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» грошові кошти в сумі 7 237,04 грн..

З листа з відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області за вих. № 6398 від 27.03.2017 року вбачається, що стягувача ОСОБА_1 повідомлено, що кошти в сумі 7 237,04 грн. надійшли на депозитний рахунок відділу 23.12.2016 року, з порушенням строку встановленого ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», що не надає їм законних підстав для їх використання в порядку визначеному Законом, а тому вони підлягають поверненню.

До суду не надано доказів того, що державним виконавцем згідно з ст. 37 або ст.39 Закону України «Про виконавче провадженя» - прийнято постанову про повернення або закінчення виконавчого провадження, а тому на даний час зведене виконавче провадження підлягає виконанню.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи ( ч.2ст.387 ЦПК України).

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.387 ЦПК України).

Скаржником не надано жодних обґрунтованих доводів, що дії державного виконавця вчинені ним в рамках вищевказаного зведеного виконавчого провадження суперечили вимогам закону, як і не доведено, що державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження не були проведені обов'язкові згідно Закону України «Про виконавче провадження» дії.

Керуючись ст., ст. 385 388 ЦПК України, - суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» в особі директора ОСОБА_2, де боржник ОСОБА_3, заінтересовані особи начальник відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_4, державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_5П, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: