АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6547/17 Справа № 185/8082/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Перша павлоградська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що 28 квітня 2016 року померла її мати ОСОБА_4

Зазначала, що після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини.

Вказувала, що після цього звернення дізналась, що її мати ОСОБА_4 у 2002 році склала заповіт, яким все належне майно заповіла доньці ОСОБА_2, яка є її сестрою.

Посилаючись на те, що у 2002 році мати вже хворіла, не усвідомлювала значення своїх дії та не могла ними керувати, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати заповіт, складений її матерію ОСОБА_4 18 грудня 2002 року на користь ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, які в ній викладені.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнала і просила залишити її без задоволення.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 квітня 2016 року померла ОСОБА_4 (а.с.10).

Померла ОСОБА_4 була матірю позивачки ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2 (а.с.7,42).

За життя, а саме 18 грудня 2002 року, ОСОБА_4 було складено заповіт (а.с.41).

Даним заповітом все своє майно вона заповіла відповідачці ОСОБА_2

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №9 від 23 лютого 2017 року, складеного комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_4 за життя, на час складання заповіту 18 грудня 2002 року, виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії параноїчної, змішаний тип розладу.

За своїм психічним станом на той період часу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.100-103).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 під час складання спірного заповіту виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу, що підтверджується висновком експертизи, а тому вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.2 ст.1257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 105 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції у справі призначено за клопотанням позивача ОСОБА_3 посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №9 від 23 лютого 2017 року ОСОБА_4 за життя, на час складання заповіту 18 грудня 2002 року, виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії параноїчної, змішаний тип розладу. Станом на той період часу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.100-103).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме епікризів історії хвороби померлої ОСОБА_4, остання являлась інвалідом 2 групи по психічному захворюванню безстроково, психічно хворіла з 1999 року. Періодично проходила лікування, госпіталізацію. Відбувалися загострення хвороби (а.с.49,50-52,53-54,55-56,57-58,59-60,61-62,63-64,65-66).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та визнання заповіту, складеного 18 грудня 2002 року ОСОБА_4, недійсним.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не взяв до уваги чи було складання заповіту вільним волевиявленням померлої не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання на суперечливі покази свідків також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт хронічного стійкого психічного розладу є підтвердженим медичними документами.

Доводи стосовно того, що людина з діагнозом шизофренія не є хворою являються хибними.

Суд апеляційної інстанції при перевірці доводів апеляційної скарги щодо спростування висновку експерта, враховує, що згідно ухвали суду про призначення експертизи та змісту самого висновку експертів, експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, тому судом першої інстанції правильно визнано висновок експерта як належний та допустимий доказ по справі, оскільки він відповідає вимогам Інструкції, зокрема п.4.14 Інструкції, відповідно до якого висновок експерта складається з обовязковим зазначенням його реквізитів)найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6