ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Коротуна В.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу ОСОБА_4, з дня подачі позову до повноліття дитини.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов'язків з утримання їх спільної дитини, добровільно не надає матеріальної допомоги, у зв'язку із чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2015 року та до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня

2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2015 року змінено.

Доповнено другий абзац рішення суду першої інстанції реченням «Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

З третього абзацу рішення суду першої інстанції виключено вказівку на звільнення від сплати судових витрат ОСОБА_3

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про стягнення з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2015 року та до повноліття дитини з його коштів, які у розмірі 2 600 дол. США та 9 500 грн, знаходяться у володінні і розпорядженні ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач відповідно до положень ст. ст. 180, 183, 191 СК України повинен нести обов'язок щодо утримання своєї дитини - малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої доньки, при цьому вважав за необхідне доповнити рішення суду першої інстанції посиланням на мінімальний розмір аліментів, які будуть стягуватись на утримання дитини, а також виключити з рішення суду вказівку на звільнення від сплати судового збору позивача, яка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, народилася їх спільна дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після народження дитини сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1 - 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи в суді першої інстанції, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від

20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, та враховуючи проживання малолітньої дитини з позивачем, а також перебування її на утриманні останньої, дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При визначенні розміру аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача судами враховано положення ст. 182 СК України, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

При цьому доводи ОСОБА_4 щодо необхідності призначення аліментів у твердій грошовій сумі з виплатою її з коштів, належних ОСОБА_4, які перебувають у розпорядженні ОСОБА_3, є безпідставними та не відповідають зазначеним вище положенням законодавства щодо способів виконання батьками обов'язку з утримання дитини. Крім того, вказані вимоги не заявлялись у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Безпідставними, з огляду на положення ч. 2 ст. 335 ЦПК України, є також доводи касаційної скарги щодо необхідності призначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також щодо можливості укладення між сторонами угоди щодо утримання спільної дитини та порушень прав відповідача при розгляді справи про розлучення.

Доводи ОСОБА_4 щодо незаконності стягнення з нього суми судового збору є помилковими, оскільки судами попередніх інстанцій при вирішенні питання про розподіл судових витрат було враховано положення

п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення були ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для їх скасування, передбачених ст. 338 ЦПК України, немає.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович