Провадження № 2/235/1042/17
Єдиний унікальний номер 235/1860/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 липня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Покровську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.12.2013 року між ним відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого було складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 позичив в нього 1252 доларів США і прийняв на себе зобовязання повернути цю суму з відсотками у розмірі 40% річних до 06.05.2014 року. За згодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України цей факт було підтверджено ще заявою відповідача, підпис на якій було засвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 06.12.2013 року.

Також вказує, що відсотки за користування коштами згідно договору встановлено 40% річних, строк користування коштами з 06.12.2013 року по 04.04. 2017 року - 1214 днів.

Тобто, розрахунок відсотків за користування позикою становить: 252 х 40% = 500,8 / 365 = 1,37/день х 1214 =1663,18 доларів США.

Інфляційні нарахування на борг у іноземній валюті не нараховується, але враховуються коливання курсу гривні до цієї валюти.

Зокрема, борг 1252 долари США + 1663,18 долари США = 2915,18, курс гривні щодо іноземних валют на час складання позову 04.04.2017 року - 27.02 грн. за 1 долар = 78768,16 грн. сума боргу по курсу гривні.

Позивач вказує, що оскільки договір позики було укладено на 151 день під 40% річних, (1252х40%/365х151=207,18)

Розрахунок штрафу у розмірі 3% річних на суму боргу на 06.05.2014 року становить: борг (1252+207,18)=1459,18 доларів США, період заборгованості з 07.05.2014 року по 04.04.2017 року - 1062 дні., тобто 1459,18 х 3% / 365 х 1062 = 127,37 доларів США - загальна сума пені станом на 04.04.2017 року, що згідно офіційного курсу долара США становить 3441,49 грн.

З огляду на наведене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 1252 долари США, що еквівалентно за курсом до іноземних валют 33829,04 грн., відсотки за договором позики у сумі 1663,18 долари США, що еквівалентно за курсом до іноземних валют 44939,12 грн., пеню за порушення умов договору позики у сумі 3441,49 грн., судові витрати у сумі 823 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 06.12.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1252 доларів США, зі сплатою 40% річних, з кінцевим терміном повернення 06.05.2014 року (а.с. 20).

Згідно заяви від 06.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей у сумі 1252 доларів США, які останній позичив ОСОБА_2 (а.с. 29)

Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 лютого 2016 року розглянув справу № 6-50цс16, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням ч. 3 ст. 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми позики за вказаним договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч. 1 ст. 1051 ЦК України передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ч. 1ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд вважає, що письмова розписка від 06.05.2014 року, складена між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про отримання коштів у сумі 1252 доларів США, є письмовою формою договору позики, та внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, відтак у відповідача виникло боргове зобовязання перед позивачем.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики у сумі 1252 доларів США, що еквівалентно 33829,04 грн., підлягають задоволенню.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Вищезазначеною розпискою передбачено сплату відсотків 40% річних. Період за користування грошима з 06.12.2013 року по 04.04.2017 року становить 1214 днів.

1252 (сума позики) х 40% = 500,8 / 365 = 1,37/день х 1214 =1663,18 доларів США, що еквівалентно 44939,12 грн. - відсотки за користування позикою.

Тобто, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за розпискою у сумі 1252 доларів США, що еквівалентно 33829,04 грн. також, з урахуванням того, що суд розглядає справи в межах позовних вимог, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимоги в частині стягнення з відповідача пені за порушення умов позики у сумі 3441,49грн. за період з 07.05.2014 року по 04.04.2017 року, то відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в м. Покровську, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася та здійснюється антитерористична операція.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки ОСОБА_2 проживає та зареєстрований на території, на якій здійснюється антитерористична операція, Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не має, то з ОСОБА_2, відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягає стягненню заборгованість з пені.

На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені слід відмовити.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням, того що відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 788,55 грн.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 88, 212-215, 224- 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму боргу за договором позики від 07 лютого 2014 року у сумі 1252 доларів США, що еквівалентно 33829 гривень 04 копійки та відсотки за розпискою від 07 лютого 2014 року у сумі 1663,18 доларів США, що еквівалентно 44939 гривень 12 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у сумі 788 (сімсот вісімдесят вісім) гривень 55 копійок .

Заочне рішення може бути переглянуто Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий С.В. Данилів