Ухвала

Іменем України

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 29 вересня 2014 року, що набрало законної сили, визнано розпорядження органу приватизації № 22 від 7 грудня 1998 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнано свідоцтво про право власності на житло, видане 7 грудня 1998 року ВАТ «Ковельським меблевим комбінатом» на підставі зазначеного розпорядження, недійсним. На даний час квартира є неприватизованою, належить до державного житлового фонду. ОСОБА_3 всупереч волі квартиронаймача зареєстрував у спірній квартирі членів своєї сім'ї: дружину, ОСОБА_4, та неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Зазначає, що з серпня 2014 року і по даний час ОСОБА_3 з сім'єю проживає за іншою адресою, зокрема по АДРЕСА_2, і будь-якого інтересу до спірного житла не проявляє.

Враховуючи викладене, позивачка на підставі ст. 71 ЖК УРСР просила визнати відповідачів та їх неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом у зазначеній квартирі.

У червні 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що з жовтня 1995 року ОСОБА_7 постійно проживав в АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають також його дружина - ОСОБА_4 та неповнолітні діти. Зазначали, що на ім'я ОСОБА_7 відкриті особові рахунки зі сплати комунальних послуг, у квартирі знаходяться їхні особисті речі. У квітні 2015 року, після закінчення опалювального сезону, квартиру було відключено від централізованого теплопостачання та ним внесено грошовий внесок, а також виготовлено технічні умови на проведення індивідуального опалення. Зауважували, що їх сім'я є малозабезпеченою та отримує відповідну допомогу. У зв'язку з відключенням квартири від централізованого теплопостачання та не встановленням до початку опалювального сезону системи індивідуального опалення сім'я з листопада 2015 року по лютий 2016 року змушена була проживати в іншому місці. Вказували, що ОСОБА_2 постійно проживає в c. Сереховичі, Ковельського району, в м. Ковель приїздить один раз на місяць для отримання пенсії. Стверджували також, що ОСОБА_2 постійно влаштовує сварки, двічі міняла замки від вхідних дверей, що унеможливлює спільне проживання його сім'ї та позивача. З даного приводу ОСОБА_3, двічі звертався до правоохоронних органів. Зазначив, що він оплачує комунальні послуги, поміняв вікно в квартирі, інтерес до даного житла не втратив.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що ОСОБА_2 постійно перешкоджає у праві вільно використовуватись житловим помешканням, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 просили зобов'язати останню не чинити перешкод в користуванні квартирою № АДРЕСА_1 та надати дублікати ключів від вхідних дверей.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди в користуванні квартирою № АДРЕСА_1 та надати дублікати ключів від вхідних дверей. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів про те, що відповідачі були відсутні за вказаною адресою понад шести місяців без поважних причин, хоча це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачі за зустрічним позовом та їх неповнолітні діти зареєстровані в спірній квартирі у встановленому законом порядку та не позбавлені права користуватись такою квартирою, тому їх право підлягає захисту шляхом зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні квартирою та надати дублікат ключів від вхідних дверей, який у них відсутній.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 212 ЦПК України) і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська