Справа № 342/855/17
Провадження № 2/342/596/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно довідки Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 458 від 12.06.2017, головою колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_2, чоловік позивача. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент його смерті, з ним у вказаному житловому будинку проживала його дружина - ОСОБА_1. Чоловік позивача мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає, оскільки вони втрачені. Згідно довідки Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 12.06.2017 № 460, за вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,23 га. На час смерті ОСОБА_2 був чинним ЦК УРСР. Померлий ОСОБА_2 заповіту не вчиняв, спадкоємцями першої черги за законом є дружина ОСОБА_1. Проживаючи на момент смерті разом із чоловіком, позивач фактично спадщину прийняла, однак свої права юридично не оформила. Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 звернулася до Державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте згідно із постанови державного нотаріуса, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа.

В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримує, позов просить задовільнити. Семаківська сільська рада позовні вимоги визнає у повному обсязі.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960 р., загальною площею 100,6 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м., майстерні, вбиральні, 2 сараїв, стодоли, літ. кухні, колодязя, воріт, 2 огорож.

Згідно звіту, складеного ТзОВ "Українське бюро приватизації та оцінки майна" встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 станом на 05.07.2017 року становить 132328,23 грн.

В силу вимог абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Згідно технічної документації на житловий будинок, будинок збудовано у 1960 році.

Отже, документом, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом на той час був технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) передбачено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Площа земельної ділянки в АДРЕСА_1 становить 0,2300 га в т.ч. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,2300 га, що стверджено довідкою № 460 від 12.06.2017 року, виданою виконавчим комітетом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

З довідки № 640 від 03.10.2017 р., виданої виконавчим комітетом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області слідує, що ОСОБА_2, 1930 р.н., являвся головою колгоспного двору та власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно довідки № 458 від 12.06.2017 р., виданої виконавчим комітетом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що згідно погосподарської книги № 8 Семаківської сільської ради на 1991-1995 рр. в господарстві в АДРЕСА_1, суспільна група господарства колгоспники, станом на 15.04.1991 р. були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2, 1930 р.н., член господарства записаний першим; ОСОБА_1, 1936 р.н., дружина; головою двору був ОСОБА_2.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_2 спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 31.05.2013 р. стверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23.06.1959 перебували в шлюбі (актовий запис № 4).

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_1 (позивач).

Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2, оскільки на момент його смерті була зареєстрована та проживала разом з ним в жилому будинку за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить довідка № 459 від 12.06.2017 року, видана виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1481/02-31 від 22.08.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, оскільки спадкоємцем не подані правовстановлюючі документи.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, однак оформити документи не має можливості через відсутність (втрату) правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 1216 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.