Справа № 127/9301/17
Провадження № 2/127/3510/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб. Позов мотивовано тим, що 13.11.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно п. 1 Договору продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця транспортний засіб марки «Volvo», моделі «В12», тип транспортного засобу-автобус, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) YV3R2FL14NA000143, державний номер НОМЕР_1,зареєстрований в центрі ДАІ 0502. На час укладення договору позивач та відповідач мали усну домовленість щодо подальшої перереєстрації автомобіля у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Однак, на неодноразові звернення позивача, відповідач уникає дій щодо перереєстрації транспортного засобу у відповідних реєстраційних підрозділах МВС України. Зазначені дії позбавляють ОСОБА_1 користуватись, належним чином експлуатувати та розпоряджатись придбаним майном, у звязку з чим позивач просить визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Volvo», моделі «В12», тип транспортного засобу-автобус, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) YV3R2FL14NA000143, державний номер НОМЕР_1,зареєстрований в центрі ДАІ 0502.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13.11.2015 р. між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір про купівлю-продаж транспортного засобу, а саме марки «Volvo», моделі «В12», тип транспортного засобу-автобус, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) YV3R2FL14NA000143, державний номер НОМЕР_1,зареєстрований в центрі ДАІ 0502.(а.с.27-28).

Зазначений транспортний засіб належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 560478.

За вищезгаданою домовленістю, продаж автобуса вчинено за 220 000 грн., які продавець одержав в повному обсязі до моменту підписання договору.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно п. 16,17 Порядку № 1200 від 11.11.2009 р. , у разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Вказана думка узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 16.12.2015 р.у справі № 6-688цс 15

Разом з тим, за приписами Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є оформлені в установленому порядку укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відповідачем та позивачем не було вжито жодних дій, передбачених Порядком, необхідних для державної реєстрації транспортного засобу за позивачем, зокрема, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля в установленому законом порядку в присутності реєстратора уповноваженого органу МВС не укладався, автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на автомобіль, є необґрунтованими, оскільки позивач у встановленому законом порядку право власності на автомобіль не набув,а відтак в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як її позовні вимоги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 328, 392, 655 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: