Справа № 309/1279/17
Провадження № 2/309/1014/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Сідей Я.Я. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ОСОБА_2 Компані» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, стягнення грошових коштів і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним з моменту вчинення договору № 006377 від 27.02.2017 року, стягнення грошових коштів, стягнення суми моральних збитків.

Вивчивши позовну заяву і додані до неї документи, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: до позовної заяви не доданий документ про оплату судового збору.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». З 01.09.2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01.09.2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом на 1 січня календарного року.

Подаючи позов, позивач зазначив, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01.11.2011, визначає, що «споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав». Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01.09.2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Позивач подала цивільний позов, в якому одночасно обєднала декілька самостійних вимог немайнового та майнового характеру, однак не оплатила судовий збір за кожну вимогу позову відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за ставками немайнового та майнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору станом на день подання позову (01.01.2017 року) складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. (не менш ніж 640 грн. та не більше ніж 8000 грн.)

Абзац другий частини третьої статті 6 Закону «Про судовий збір» передбачає, що «у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру».

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору за кожну вимогу немайнового характеру складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою суду від 21.04.2017 року позивачу надавався строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання заявником ухвали суду. Ухвалу суду позивачу вручено 28 квітня 2017 року. Однак у визначений судом строк ОСОБА_1 недоліки згідно ухвали суду не усунула.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ОСОБА_2 Компані» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, стягнення грошових коштів і моральної шкоди вважати неподаною і повернути позивачу на руки.

Розяснити ОСОБА_1 право повторного звернення до суду із зазначеною позовною заявою після усунення допущених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її ухвалення до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_3

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_3