провадження № 4-с/243/21/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Мирошниченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Словянська Донецької області скаргу

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1» ОСОБА_2 на повідомлення державного виконавця заступника начальника Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулася Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1» ОСОБА_2 зі скаргою на повідомлення державного виконавця заступника начальника Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.08.2015 року Словянським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення по цивільній справі № 243/6621/15-ц (2/243/3552/2015) за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 483/2011 від 06.10.2011 року в розмірі 103 458,27 грн. На виконанні в Дружківському ВДВС ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження по виконавчому листу № 2/243/3552/2015 від 11.10.2016 року. 11.04.2017 року заступником начальника Дружківського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_3 винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», яка отримана банком 19.04.2017 року. Дане повідомлення обґрунтоване тим, що стягувачем надано до Дружківського міського ВДВС копію заяви про відкриття виконавчого провадження, що не відповідає дійсності. У поштові вкладення працівниками ПАТ «ВіЕйБіБанк» вкладаються тільки оригінали вихідної кореспонденції, тому направлення копії заяви неможливо. Зазначили, що на сьогодні у ПАТ «ВіЕйБіБанк» триває процедура ліквідації, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вважають вказане Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконним, необґрунтованим та просить суд визнати дії заступника начальника Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 07.04.2017 року, неправомірними; скасувати зазначене повідомлення та зобовязати заступника начальника Дружківського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справ № 2/243/3552/2015 від 11.10.2016 року.

Представник особи, що подала скаргу ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності № 119 від 22.03.2017 року (а.с.57), в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, заявлені вимоги просить задовольнити (а.с.45).

В судове засідання державний виконавець заступник начальника Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, суду надано заперечення на скаргу (а.с.81-82), відповідно до яких дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Скаржником разом з виконавчим документом була надіслана заява належним чином не підписана та не скріплена печаткою, а саме копія останньої сторінки, у звязку з чим 11.04.2017 року державним виконавцем відділу було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підстав п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Закону України». Посилання скаржника на те, що працівниками ПАТ «ВіЕйБіБанк» у поштові вкладення вкладаються тільки оригінали документів, є його особистими переконаннями, які не підтверджені документально. Заява стягувача міститься у матеріалах виконавчого провадження та не може бути видана для огляду у судовому засіданні. Звернули увагу, що повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання не лишає останнього права повторно спрямувати до відділу пакет документів, оформлений належним чином, для відкриття виконавчого провадження. Просили залишити дану скаргу без задоволення.

Оскільки сторони про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду питання щодо правомірності повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд, вивчивши надані матеріали, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що на виконання заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31.08.2015 року по справі № 2/243/3552/2015 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості було видано 11.10.2016 року відповідний виконавчий лист (а.с.3).

Як вбачається з повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 5495 від 11.04.2017 року, вищевказаний виконавчий лист було повернуто на підставі ст. 26 та п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.5).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Вирішуючи питання про визнання незаконним та скасування вищезазначеного повідомлення, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону України«Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження. На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про примусове виконання рішення.

Разом з тим, будь-якого підтвердження щодо подання стягувачем заяви саме з дотриманням статей 3, 26 Закону України «Про виконавче провадження», скаржником не надано.

Отже, судом встановлено, що державний виконавець заступник начальника Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, при прийнятті цього повідомлення діяла правомірно, у відповідності до вимог ч. 4. ст. 4, ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» своєчасно протягом трьох робочих днів з дня предявлення виконавчого документа прийняла рішення шляхом надання повідомлення у звязку з наявністю правомірної підстави для повернення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною права на суд, та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції».

Також, в рішенні у справі «Шмалько проти України» ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Крім того, в рішенні по справі «Скордіно проти Італії», ЄСПЛ зазначає, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі. Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим.

Європейським судом з прав людини проблема невиконання рішень національних судів України визнана системною (структурною).

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, питання щодо забезпечення в Україні швидкого виконання рішень судів є одним з пріоритетніших на цей час.

Як встановлено судом, вищезазначені вимоги закону та усталеної практики Європейського суду державним виконавцем дотримані у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, що державним виконавцем виконано вимоги закону у повному обсязі, суд вважає, що у задоволенні скарги не обхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1» ОСОБА_2 на повідомлення державного виконавця заступника начальника Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7