29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору найму (піднайму) житлового приміщення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору найму (піднайму) житлового приміщення.
ОСОБА_4 на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 в
м. Чернігові. В 2008 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір найму (піднайму) житлового приміщення.
Вказував, що ОСОБА_5 зареєструвалася у вказаній квартирі, однак не вселялася та не проживає в ній.
Оскільки реєстрація ОСОБА_5 не надає можливості
ОСОБА_4 оформити субсидію, ОСОБА_5 відмовляється розривати договір та виписуватися з квартири, тому ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір найму (піднайму) житлового приміщення, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме: вселення, проживання та сплати комунальних послуг.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня

2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності позивачем того, що з боку відповідача укладання спірного договору не було спрямоване на його виконання, оскільки ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі за адресою: м. Чернігів,

АДРЕСА_2 на підставі договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08 квітня 2008 року.

Судами попередніх інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в

м. Чернігові.

08 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір найму (піднайму) житлового приміщення, згідно умов якого

ОСОБА_4 здає в найм (піднайм) для проживання кімнату житловою площею 12,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 в

м. Чернігові. Наймач (піднаймач) прописується за вказаною адресою

та зобов'язується проживати на даній житловій площі терміном - постійно. Оплата за надану для проживання житлову площу буде проводитись в рамках, встановлених законом. У разі зміни місця проживання наймач зобов'язується у терміновому порядку виписатись з вказаної адреси. У разі не проживання наймача (піднаймача) у вказаній квартирі, домовласник (квартиронаймач) несе відповідальність за порушення паспортного режиму. Вказаний договір підписано ОСОБА_4, ОСОБА_5 та директором ТОВ «Габріель».

08 квітня 2008 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до директора ТОВ «Габріель», в якій просив зареєструвати на його житлову площу наймача - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3.

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Крім сторін, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 - дружина позивача та ОСОБА_7 - син позивача.

Разом з тим, судами встановлено, що згідно акту перевірки проживання, затвердженого 20 липня 2016 року начальником

КП «Гончарівське», ОСОБА_5 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 з квітня 2008 року (а. с. 35).

ОСОБА_5 з 24 серпня 1981 року по теперішній час працює на посаді вчителя початкових класів Гончарівської гімназії.

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1

ст. 810 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Згідно з ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

За змістмо ч. 1 ст. 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом.

Частиною 3 статті 825 ЦК України визначено, що договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, що позивачем не доведено те, що з боку ОСОБА_5 укладання договору не було спрямоване на його виконання, оскільки остання була зареєстрована до квартири на підставі договору найму (піднайму) житлового приміщення від 08 квітня 2008 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору найму (піднайму) житлового приміщення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова