Номер провадження: 22-ц/785/2567/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року,

встановила:

У березні 2011 року ВАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, який уточнило та зазначило, що 23.01.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2255-н, відповідно до умов якого, позивачем було надано кредит в сумі 491400 гривень з процентною ставкою 16,5% річних до 23.01.2018 року.

У забезпечення зобовязань ОСОБА_3 по договору відновлювальної кредитної лінії 23 січня 2008 року між банком (Іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (Іпотекодавцем),який виступає майновим поручителем ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок №2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 16.11.2007 року та земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, що розташована по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, кадастровий номер: :01:004:0147, надану за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №959229 в межах заявленої суми боргу.

Відповідачі умови договору не виконують, добровільно сплатити суму боргу не бажають, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в розмірі 848286,30 грн., яка складається: залишок заборгованості за кредитом - 369816,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 121584,00 грн.; заборгованість за відсотками - 263624,01 грн.; заборгованість за пенею по відсотках - 73776,67 грн.; заборгованість за пенею по основному боргу - 19485,62 грн. Звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок №2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 16.11.2007 року та земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, що розташована по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, кадастровий номер: :01:004:0147, надану за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №959229 в межах заявленої суми боргу. Вирішити питання судових витрат.

Повторним заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в розмірі 848286,30 грн., яка складається: залишок заборгованості за кредитом - 369816,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 121584,00 грн.; заборгованість за відсотками - 263624,01 грн.; заборгованість за пенею по відсотках - 73776,67 грн.; заборгованість за пенею по основному боргу - 19485, 62 грн.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок №2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 16.11.2007 року та земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, що розташована по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, кадастровий номер: :01:004:0147, надану за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №959229 в межах заявленої суми боргу. Вирішено питання судових витрат.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4

В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні цих позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконав узятих на себе зобовязань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, тому іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в межах заявленої суми боргу.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №2255-н на суму 491400 грн., під 16,5% річних строком до 23 січня 2018 року.

Для забезпечення виконання зобовязань по договору відновлюваної кредитної лінії від 23 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4, який виступає майновим поручителем ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок №2 по вул. Виноградній, м. Білгород-Дністровський, який розташований на земельній ділянці площею 0,400 га. та земельна ділянка площею 0,400 га., що розташована за адресою: вул. Виноградна, м. Білгород-Дністровський, кадастровий номер :01:004:0147, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №959229, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради №179-V від 15 січня 2007 року.

Позивач належним чином виконав свої зобовязання по договору відновлюваної кредитної лінії, банком були надані кошти у сумі 491400 грн., відповідно до заяви на видачу готівки №954479-001 від 23 січня 2008 року та заяви на видачу готівки №971976-001 від 24 січня 2008 року.

Відповідно до п. 1.2 договору відновлюваної кредитної лінії №2255-н позивальник зобовязався щомісячно рівними частинами до останнього числа місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти.

Проте в обумовлені договором строки відповідач своїх зобовязань по поверненню кредиту не виконує, сума заборгованості станом на 20 січня 2012 рік згідно розрахунку наданого банком становить 848286,30 грн., яка складається: залишок заборгованості за кредитом - 369816, 00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 121584,00 грн.; заборгованість за відсотками - 263624,01 грн.; заборгованість за пенею по відсотках - 73776, 67 грн.; заборгованість за пенею по основному боргу - 19485, 62 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку в частині задоволення позовних вимог ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 843286,30 грн. Вказані висновки суду в цій відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Згідно п. 3.1.4. іпотечного кредиту від 23 січня 2008 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за кредитним договором або цим договором.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі№6-1239цс16, 13 травня 2015 року (№6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№6-332цс15), 10 червня 2015 року (№6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№6-2026цс15), 1 березня 2017 року (№6-2284цс16), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку, суд першої інстанції в порушення частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду не зазначив: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; не встановив у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин в цій частині, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення районного суду в цій частині на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені цих вимог позову.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: житлового будинку №2, розташованого на земельній ділянці площею 0,0400 га по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 16.11.2007 року та земельної ділянки загальною площею 0,0400 га, розташованої по вул. Виноградній у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, кадастровий номер: :01:004:0147, надану за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №959229 в межах заявленої суми боргу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ПАТ «Ощадбанк» відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_6