Номер провадження: 22-ц/785/4467/17
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом у якому посилаючись на те, що з весни 2003 року він постійно проживав однією сім'єю з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є людьми похилого віку і допомагав їм вести господарство. Встановлення факту необхідно йому для прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляджу справи, заяви про розгляд справи у її відсутність суду не надходило, тому суд вважав її неявку неповажною.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2017 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю з весни 2003 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На вказане рішення суду Одеська міська рада подала в особі свого представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Свідок ОСОБА_7 дала пояснення, що за життя добре знала ОСОБА_4, який розповідав їй, що з ним в квартирі мешкає та допомагає за господарством ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважав позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. За цією ж адресою зареєстрована його дружина ОСОБА_3. Витрати на поховання поніс позивач, що підтверджується матеріалами справи.

Листом нотаріуса від 08.08.2014 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.20).

Встановлення даного факту іншим шляхом неможливе.

На підстав викладеного, суд вважав, що в справі достатньо доказів для підтвердження даного факту, а тому позов підлягає задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався

Зазначеним нормам процесуального закону оскаржене рішення не відповідає, так як суд фактично, в обґрунтування своїх висновків, послався на позицію та доводи позивача, не навівши при цьому жодного належного та допустимого доказу, якими б були підтверджені вказані доводи позивача.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 з наступними змінами та доповненнями суд може встановлювати інші факти, що мають юридичне значення, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини тощо.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом сім'ю (родину) складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Однак, в порушення вищезазначених положень позивачем не надано суду жодних відповідних та належних доказів, які б підтверджували спільне проживання, наявність спільного побуту, прав та обов'язків між ним та подружжям ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з весни 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Ніяких доказів того, що витрати на поховання ОСОБА_4 поніс ОСОБА_2 позивачем надано не було, суд їх не досліджував, а тому навіть такі докази не описані в судовому рішенні.

Суд також невірно послався на пояснення свідка ОСОБА_7, так як виходячи із прослухованого звукозапису її допита 17.01.2017 року вона дійсно дала пояснення, що за життя добре знала ОСОБА_4, який розповідав їй, що всі рідні від нього відмовились та йому допомагає племінник «ОСОБА_2». При цьому пояснила, що самого племінника вона не бачила, прізвища «ОСОБА_2» в поясненнях не називала. Зі слів ОСОБА_4 вона пояснила також, що подружжя ОСОБА_4 проживають удвох, з якого часу з ними став проживати племінник «ОСОБА_2» вона не знає.

Таким чином вказаний свідок не навів переконливих доказів встановленої судом обставини того, що в квартирі мешкав та допомагав за господарством саме ОСОБА_2.

Більш того, навіть в позовній заяві позивач ОСОБА_2 не вказує на те, що він є яким-небудь родичем, племінником ОСОБА_4, таких доказів також не надав до суду.

Суд не встановив також в якості кого проживав в спірній квартирі ОСОБА_2: в якості члена сім'ї подружжя ОСОБА_4, чи вів він з ними спільне господарство, чи був у них спільний бюджет, чи були між ними взаємні права та обов'язки, або чи не проживав позивач там як квартирант.

Судження суду про те, що ОСОБА_2 проживав в разом з подружжям ОСОБА_4 з весни 2003 року спростовуються також наданою позивачем копією свого паспорта. З якої вбачається, що з вересня 2007 року його місце проживання зареєстроване в АДРЕСА_3

Надані позивачем копії товарних чеків (а.с.16-17) не можуть бути прийняті до уваги, так як назви товарів не можливо прочитати, вони датовані періодом вже після смерті ОСОБА_4

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов до неправильних висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю є обґрунтованими.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Київського районного суду м. Одесивід 08.11.2016 року спадщину ОСОБА_4 визнано відумерлою, на вказану вище спірну квартиру було визнано право власності за територіальною громадою. Дані про те, що це рішення було скасовано або оскаржено в апеляційному порядку сторони не надали.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст. 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2017 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю відмовити у повному обсязі.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко