У Х В А Л А

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності (нікчемності) правочину; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 11 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 1 лютого 2017 року, позов ОСОБА_6 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У вересні 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обгрунтування зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції заявник додає постанови Вищого господарського суду України від 26 березня 2013 року, від 19 жовтня та 7 грудня 2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року, від 16 березня 2016 року й постанову Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року, в яких на його думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішення, про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановивши нікчемність укладеного між сторонами, договору оренди транспортного засобу у фізичної особи з відкладальною умовою, застосував наслідки нікчемності правочину та стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 сплачені останнім кошти у розмірі 150 тис. 448 грн.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, від 19 червня 2013 року та постановах Вищого господарського суду України від 26 березня 2013 року і від 19 жовтня 2011 року, наданих заявником для порівняння, судами визнано недійсними укладені між сторонами правочини, а відтак застосовувались наслідки недійсності цих правочинів відповідно до положень статті 216 ЦК України.

Отже, порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, свідчить про наявність різних встановлених судами фактичних обставин та матеріально-правового регулювання, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надана для порівняння постанова Вищого господарського України від 7 грудня 2011 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про стягнення лізингових платежів та направив справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судами норм процесуального права, а саме не з'ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав на відшкодування вартості одержаного за договором лізингу.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року міститься правовий висновок щодо недійсності договорів дарування на підставі статті 235 ЦК України, укладених одним із подружжя під час зареєстрованого шлюбу при оспорюванні цих договорів іншим із подружжя з підстав набуття майна за відплатним договором за спільні кошти подружжя та поширення на це майно правового режиму спільного сумісного майна подружжя.

Отже, у справі, в якій прийнято надану заявником для порівняння постанову та у справі, рішення в якій просить переглянути заявник, наявні різні предмети позову, зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та встановлено різні фактичні обставини справи.

Відтак, підстави для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності (нікчемності) правочину; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором за заявою ОСОБА_4, поданої представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук