Справа №592/3444/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1101/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_4 міського центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 26390,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому зазначає, що суд не дослідив той факт, що допомогу по безробіттю він почав отримувати з 09 березня 2016 року, а не з 20 жовтня 2015 року, як вказано у рішенні суду.

Крім того, у період з 20 жовтня 2015 року по 20 грудня 2016 року йому була виплачена допомога по безробіттю в сумі 26390,51 грн., що не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 міського центру зайнятості ОСОБА_5, яка проти скарги заперечувала, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 міського центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного (а.с. 6).

Згідно з витягом із наказів ОСОБА_4 міського центру зайнятості від 20 грудня 2016 року ПК № 00055, ОСОБА_3 надано статус безробітного та з 20 жовтня 2015 року призначено допомогу по безробіттю (а.с. 7).

09 грудня 2015 року між ПП Торговий дім «Газпроменерго» та ОСОБА_3 було укладено договір, згідно з яким замовник доручає, а виконавець бере на себе обовязок виконувати перелік робіт, встановлених посадовою інструкцією заступника директора з виробництва та деревопереробки (а.с. 12).

Відповідно до акту № 10 від 23 січня 2017 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що між ОСОБА_3 та ПП Торговий дім «Газпроменерго» укладений договір цивільно-правового характеру від 09 грудня 2015 року (а.с. 10-11).

Згідно з довідкою ОСОБА_4 міського центру зайнятості № 312/105 від 26 січня 2017 року, ОСОБА_3 у період з 20 жовтня 2015 року по 20 грудня 2016 року виплачена допомога по безробіттю в сумі 26390 грн. 51 коп. (а.с. 14).

Наказом директора ОСОБА_4 міського центру зайнятості від 30 січня 2017 року за № НТ170130 прийнято рішення про повернення ОСОБА_3 коштів у встановленому порядку, відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не мав права отримувати допомогу по безробіттю з коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, оскільки з 25 січня 2016 року по 20 жовтня 2016 року був віднесений до категорії зайнятого населення.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 44 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 36 цього Закону, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг; сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та ДПА України № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 з 09 грудня 2015 року виконував роботи за винагороду за умовами цивільно-правового договору, що був укладений з ПП Торговий дім «Газпроменерго», тобто в період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач був зайнятою особою і не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати йому допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання ним своїх обов'язків, та відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1533, є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Посилання відповідача на те, що робота ним виконувалась до 31 грудня 2015 року, не підтверджене доказами.

Доводи ОСОБА_3 про те, що з 20 жовтня 2015 року по 20 грудня 2016 року йому була виплачена допомога по безробіттю, яка не відповідає фактичним обставинам справи, не спростовує висновків суду, оскільки згідно з довідкою, наданою позивачем, завіреною належним чином, саме у зазначений період ОСОБА_3 отримував допомогу по безробіттю, яка склала 26390 грн. 51 коп. (а.с. 14). Виписка по рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», яку відповідач надав до апеляційної скарги і згідно з якою, він з 09 березня 2016 року отримував соціальну допомогу, не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 58 - 59 ЦПК України.

Відповідач на порушення вимог частин другої та третьої статті 36 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 26390 грн. 51 коп., що була нарахована йому за період із 20 жовтня 2015 року по 20 грудня 2016 року і на письмову вимогу центру зайнятості зазначені кошти не повернув.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції грунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. Оскільки ОСОБА_3, відповідно до покладеного на нього обовязку своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому соціального забезпечення, не повідомив центр зайнятості про укладений ним 09 грудня 2015 року оплатний цивільно-правовий договір, дохід від якого за виконання ним робіт міг вплинути на розмір призначеної допомоги по безробіттю, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку по наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -