АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №622/1543/16-ц Головуючий суддя І інстанції Чернова О. В.
Провадження № 22-ц/790/3342/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Яцини В.Б.,

суддів: Карімової Л.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням суду на утримання сина ОСОБА_3 від шлюбу з відповідачкою, який розірвано, з нього було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2014 року. Згодом він вступив до іншого шлюбу, в якому у нього народився син ОСОБА_4. Просив зменшити розмір аліментів, мотивуючи тим, що на даний час у нього змінився матеріальний стан в сторону погіршення, оскільки він не отримує заробітку у звязку зі звільненням і на його утриманні перебуває дитина, також у нього змінився сімейний стан.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 10.11.2014 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні первісного позову просила відмовити.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що її шлюб із ОСОБА_2 було розірвано 16.02.2015 року, рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 10.11.2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно. Підставою для збільшення розміру аліментів зазначає те, що після розірвання шлюбу із нею ОСОБА_2 не цікавиться дитиною, не займається його вихованням і утриманням, приховував свій дохід, а вона навпаки, займається дитиною і має всі умови для самостійного виховання і утримання дитини. ОСОБА_2 31.10.2017 року звільнився з місця роботи, сплачує аліменти в меншому розмірі від встановленого та має заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, ОСОБА_2 витрачає на свою другу дитину, згідно наданих суду чеків, більшу суму ніж на утримання їх спільної дитини. Крім того, вона самостійно несе додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_5, коштів на яке їй не вистачає.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року позов задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2014 року по цивільній справі №622/1285/ 14-ц з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини. Відкликано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця по справі №622/1285/14-ц. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги по зустрічному позову повністю, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

При цьому посилалася, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки оскаржуваним рішенням були порушені права їх спільної малолітньої дитини, рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, так як при прийнятті рішення праві суд не врахував або дав невірну оцінку поясненням сторін та наданим доказам, були порушені вимоги Конституції України, ЦК України, ЦПК України.

Вказала, що ОСОБА_2 не виконує рішення суду, у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6516 грн.94 коп., оскільки ОСОБА_2 звільнився з роботи та приховував від неї та виконавчої служби місце його роботи та дохід, у звязку з чим 16 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області для притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за ст. 164 КК України. ОСОБА_2 потім сплатив з вересня 2015 року по січень 2017 року аліменти у сумі 10902 грн.32 коп., проте ця сума не становить навіть 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Зазначила, що подані ОСОБА_2 документи не підтверджують необхідність зменшення аліментів. Відповідач витрачає на дитину від нового шлюбу більше, ніж на спільну з ним дитину. Крім того, суд не взяв до уваги, що їх спільна дитина потребує медичної допомоги, у звязку з чим позивач вже понесла витрати, а відповідно до ст. 185 СК України відповідач ОСОБА_2 зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, тому повинен компенсувати їй 1/2 частину понесених витрат, тобто 3492,15 грн.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 141, 180 Сімейний Кодекс України кожний із батьків у рівній мірі зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст.ст. 182, 183, 184 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом із врахування стану здоровя дитини, стану здоровя та матеріального становища платника аліментів, наявності у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають значення для справи.

При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, не зважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінився як сімейний стан так і матеріальний стан у сторону погіршення, а тому вимоги зустрічного позову про збільшення розміру аліментів з підстав неприйняття участі позивача у витратах на лікування дитини, суд в даному випадку не прийняв, оскільки ці обставини є підставою для стягнення з ОСОБА_2 половини додаткових витрат і не є підставою для відмови у позові про зменшення розміру аліментів та підставою для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом наявних в матеріалах справи доказах, відповідають наведеним нормам матеріального права, враховують інтереси обох дітей та можливості батьків по їх утриманню.

Так, судовим розглядом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, від якого у них народився ОСОБА_3 15.05.2006 року.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 10.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.02.2015 року .

26.11.2015 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_6, в якому 29.08.2016 року народився син ОСОБА_4.

Таким чином, на день розгляду справи позивач ОСОБА_2 має склад сімї: дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_4

Дружина позивача у другому шлюбі - ОСОБА_7 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.10.2016 року по 29.08.2019 року.

Дитина позивача від другого шлюбу - ОСОБА_8 потребує лікування відповідно до консультативних висновків спеціалістів від 31.10.2016 року, 23.12.2016 року.

Позивач ОСОБА_2 31.10.2016 року звільнився з ПП «Продлайн», станом на 30.03.2017 року не працює, на обліку як безробітний не перебуває, у ньому немає земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_1 працює лаборантом в ДУ «Харківський ОЛЦ МОЗ України» та її дохід за період з січня 2016 року по грудень 2016 року становив 37 520 грн. 19 коп.

Дитина від спільного шлюбу сторін ОСОБА_3 також потребує лікування відповідно до довідок від 06.09.2017 року, 28.02.2017 року.

Під час розгляду справи встановлено, що після стягнення судом 10.11.2014 року аліментів, у позивача змінилися сімейний стан та змінився матеріальний стан в бік погіршення, при цьому матеріальний стан відповідача не погіршився, що з урахуванням інтересів обох дітей отримувати належне матеріальне утримання є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача.

При таких обставинах та відповідно до ст.ст. 141, 180, 182-183 СК України, з урахуванням майнового стану сторін, кожний з яких зобовязаний в рівній мірі утримувати дитину, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про зменшення розміру аліментів та недоведеності підстав для їх збільшення.

Доводи скарги про відшкодування ? частини додаткових витрат у сумі 3724 грн.30 коп. на лікування дитини, що передбачено ст. 185 СК України, - перебувають поза межами розглянутого судом позову, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів їх не розглядає, з цього приводу відповідач не позбавлена права звернутися до суду з новим позовом.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії