Справа № 755/6397/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Бурячек О.В.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особистої власності та розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особистої власності та розподіл спільного майна подружжя.

Одночасно з позовною заявою, позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві вчиняти будь - які дії по примусовій реалізації квартири АДРЕСА_1 по виконавчому провадженню ВП №48454047.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень ч.2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч.2 ст. 151 ЦПК України).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві вчиняти будь - які дії по примусовій реалізації квартири АДРЕСА_1 по виконавчому провадженню ВП №48454047.

Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 152 ЦПК України одним із видів в якості застосування забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Разом з тим, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити наявність відкритого виконавчого провадження (не долучено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ, який пред'явлено до примусового виконання), що необхідно для з'ясування обставин чи є сторонами виконавчого провадження сторони даного цивільного процесу (позивач чи відповідач), в межах якого виконавчого провадження державним виконавцем ймовірно вчиняються дії щодо реалізація квартири АДРЕСА_1, що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, в той же час, згідно вимог цивільного процесуального законодавства, розмір заявлених позовних вимог, має бути співмірним, з видом забезпечення позову, який просить застосувати позивач..

Оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та акт кою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особистої власності та розподіл спільного майна подружжя.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я