Єдиний унікальний номер 242/1937/17 Номер провадження 22-ц/775/1229/2017
Головуючий в І інстанції Пирогова Л.В. Єдиний унікальний номер 242/1937/17
Доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1229/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р. м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі :

головуючого судді Жданової В.С.

суддів : Канурної О.Д., Санікової О.С.,

за участю секретаря Молдованова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селидівської територіальної громади про визнання права власності на гараж. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Селидівської міської ради народних депутатів №182/3 від 26.05.1993 року йому було виділено земельну ділянку площею 24 кв.м. для будівництва гаражу, який він збудував у 1994 році за власні кошти. В травні 2016 року він звернувся до виконкому Селидівської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою для будівництва гаражу з метою подальшої державної реєстрації права власності, але йому було відмовлено через відсутність документів. Просив суд визнати право власності на гараж за №1, що знаходяться по вул. Черняховського, 1 у м. Селидове Донецької області, загальною площею 28,9 кв.м., в тому числі погріб 11,2 кв.м., оглядову яму 1,6 кв.м., який збудованим ним на підставі відповідного рішення про надання земельної ділянки.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селидівської територіальної громади про визнання права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до рішення Селидівської міської ради народних депутатів №182/3 від 26.05.1993 р. йому було виділено земельну ділянку площею 24 кв.м. для будівництва гаражу в районі котельної мікрорайону «сонячний» і у 1994 році за свої власні кошти він збудував гараж. Згідно довідки БТІ №208 від 07.06.2016 р. правовстановлюючі документи на гараж не оформлювались. Виконкомом Селидівської міської ради 18.05.2016 року йому було відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу. Вказану відмову він вважає необґрунтованою, оскільки суперечить рішенню Селидівської міської ради №182/3 від 26.05.1993 про виділ земельної ділянки для будівництва гаражу. Вважає, що він набув право власності на гараж, оскільки мав право зводити на ній будівлі і споруди. Посилаючись на ч.5 ст. 376 ЦК України просить визнати за ним право власності на гараж - нерухоме майно, яке самочинно збудоване, оскільки це не порушує права інших осіб.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України є підставою для розгляду справи без його участі.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову про визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки позивачем здійснено самочинне будівництво гаража без затвердженого проекту такої забудови на земельній ділянці, що відведена для цієї мети, та без прийняття її в експлуатацію.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам по справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Селидівської міської ради народних депутатів від 27.05.1993 року затверджено рішення виконкому, зокрема від 26.09.1993 року №182/3 «Про виділення земельної ділянки під будівництво гаражу».

Згідно архівної довідки №14-43-17 від 01.06.2016 року, виданої архівним відділом Селидівської міської ради, ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 24 кв.м. для будівництва гаражу в районі котельної мікрорайону «Сонячний».

Позивач звернувся до виконкому Селидівської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Селидове по вул. Черняхівського для будівництва індивідуального гаражу.

Селидівською міською радою позивача проінформовано, що рішенням комісії по розгляду питань земельного законодавства ОСОБА_1 відмовлено у надані дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.. Черняхівського в м. Селидове для будівництва гаражу, через не надання правовстановлюючих документів на цю будівлю.

З апеляційної скарги, пояснень позивача в апеляційному суді вбачається, що при зверненні до виконкому Селидівської міської ради щодо надання дозволу для складання проекту землеустрою, який необхідний для приватизації земельної ділянки, він не надав рішенням Селидівської міської ради народних депутатів від 27.05.1993 року, яким йому виділено земельну ділянку під забудову гаражу.

Встановлено, що після рішення комісії про відмову від 18.05.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до КП «Селидівське БТІ» та отримав технічний паспорт на гараж. Згідно повідомлення БТІ від 17.06.2016 р. вказаний гараж зареєстрований за позивачем, правовстановлюючі документи не оформлювались.( а.с. 9)

Вказані обставини свідчать про те, що позивач не вирішував питання про оформлення права власності в порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 331 ЦК України визначено набуття права власності на новостворене майно та обєкти незавершеного будівництва.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено : якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Прийняття в експлуатацію будівлі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. №1243 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів" здійснюється приймальними комісіями на підставі акту, затвердженому органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування.

Таким чином, вірним є висновок суду інстанції про те, що суд не може покладати на себе повноваження будівельно-архітектурних, санітарно-епідеміологічних, пожежних та інших органів, в компетенції яких робити висновки щодо відповідності будівлі встановленим вимогам.

Крім того, згідно ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Вказаним закон має визначений порядок проектування та будівництво обєктів нерухомості, якими є : отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації ; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Вбачається, що позивач має право користування земельною ділянкою, яка виділена йому під забудову гаражу, тому реалізація права на забудову та визнання права власності повинно відбуватися відповідно до вищевказаного Закону.

Висновок суду першої інстанції перебуває у відповідності до приписів пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, в якому зазначено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог ст..213 ЦПК України, доводи апеляційної скарги фактично містять повторне обґрунтування заявленого позову та не спростовують висновків щодо вирішення спору. Підстав для скасування рішення суду не вбачається

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: