Провадження № 2/522/1086/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмет спору : ОСОБА_4, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про витребування нежилого приміщення з незаконного володіння на користь Одеської міської ради,

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2011 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси (правонаступником прокуратури Приморського району м. Одеси є Одеська місцева прокуратура № 3), діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_4, про витребування нежитлового приміщення площею 85,0 кв.м., що знаходиться в будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради (т.1 а.с. 1, 160-162).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, під час перевірки законності відчуження нежитлових приміщень, що розташовані у будинку № 12 по вул. Тираспольській та у будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, прокуратурою було встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року за ОСОБА_1 визнано право власності на вказані нежитлові приміщення, після чого ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2007 р., відчужив спірне нежитлове приміщення площею 85,0 кв.м., що знаходиться в будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, на користь ОСОБА_4, який на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2007 р. відчужив спірне нежитлове приміщення на користь ОСОБА_3, але ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року вищевказане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року було скасовано за нововиявленими обставинами; і, по-друге, спірне нежитлове приміщення знаходиться на території Одеської міської ради, власника не мало, тому належить територіальній громаді м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2012 року, в задоволенні позову позивача було відмовлено, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року вказані рішення суду першої інстанції від 11 липня 2012 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 01 листопада 2012 року були скасовані, а дану справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. а.с. 74-76, 106-109, 139-141).

В подальшому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2014 року, 13 березня 2014 року в задоволенні позову позивача відмовлено, але рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції від 01 квітня 2014 року було скасоване та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову позивача (т.1 а.с. 270-272, т.2 а.с. 132-136).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року вищевказані рішення суду першої інстанції від 01 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року були скасовані, а дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с. 173-175).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2016 року до участі у даній справі було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (т.2 а.с. 233).

В судовому засіданні представник Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 та представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ОСОБА_6 підтримали позов, а представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 не визнав позов.

Представник Одеської міської ради ОСОБА_7 просив розглянути справу за відсутності представника Одеської міської ради та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Обласне комунальне підприємство по обслуговуванню іноземних представництв не повідомило суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи було повідомлено належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки.

Надіслана судом судова повістка третій особі ОСОБА_4, на останню відому судові адресу його місця проживання, була повернута судові з поміткою пошти про те, що за такою адресою він більше не проживає. При цьому, будь-яких заяв ОСОБА_4 про зміну ним місця свого проживання (перебування) до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року у справі № 2-7045/07 за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв про визнання договору укладеним та визнання права власності, позов ОСОБА_1 Ою було задоволено та, зокрема, за ОСОБА_1 було визнано право власності на нежитлове приміщення площею 85,01 кв.м., що розташовано у будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі (т.1 а.с. 2-6).

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 1734, ОСОБА_1 відчужив нежитлове приміщення площею 85,0 кв.м., що розташовано у будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, на користь ОСОБА_4, який, на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за р. № 75, відчужив вказане нежитлове приміщення на користь ОСОБА_3А.(т.1 а.с. 17, 41-42, 43, 44).

Однак ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року згадане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2007 року у справі № 7045/07 було скасовано за нововиявленими обставинами, після чого цій справі було присвоєно новий № 2-6983/11, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2011 року у справі № 6983/11 за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв про визнання договору укладеним та визнання права власності, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (т.1 а.с. 65-66).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набув право власності на спірне нежитлове приміщення площею 85,0 кв.м., що розташовано у будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, а право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на це нежитлове приміщення похідне від права власності на цей обєкт ОСОБА_1

Також судом установлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів від 16 лютого 1990 року № 141 «Про реєстрацію будинків в ОМБТІ на правах державної власності» при організації Приморського району м. Одеси вирішено зареєструвати на праві державної власності житлові будинки, які перебувають на балансі районної ради, в тому числі й житловий будинок № 23-б по проспекту Шевченка м. Одесі, у якому знаходиться спірне нежитлове приміщення.

Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» у комунальну власність територіальної громади м.Одеси був переданий весь житловий і нежитловий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста.

Станом на дату судового розгляду даної справи вищевказані рішення Виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів від 16 лютого 1990 року № 141 та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 226-ХХІ у встановленому законом порядку не визнані недійсними та/або не скасовані.

Крім того, як вбачається з листа Комунального підприємства «ЖКС «Фонтанський» від 17 жовтня 2012 року № 8466, будинок № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі знаходиться на балансі цього підприємства.

Більш того, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2011 року по кримінальній справі № 1-289/11 у відношенні ОСОБА_1 та постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2012 року по кримінальній справі № 1-385/11 у відношенні директора Одеського обласного комунального підприємства іноземних представництв ОСОБА_10, що набрали законної сили, встановлено, що незаконним відчуженням нежитлового приміщення площею 85,0 кв.м., що знаходиться в будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, завдано матеріальної шкоди територіальній громаді м. Одеси (т.1 а.с. 132-138, 205-208).

Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За приписами частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно у випадку, коли воно вибуло з володіння поза його волею іншим шляхом.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13 та у постанові від 11 квітня 2014 року у справі № 6-52цс14, стосовно того, що за змістом частини 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Вирішуючи дану справу, суд також погоджується з доводами представників позивача та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради стосовно того, що спірне приміщення площею 850 кв.м., не належить до приміщень першого поверху, загальною площею 298,0 кв.м., що розташовані у будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, які були відчужені Територіальною громадою Одеської міської ради в особі Одеської міської ради на користь ПП «Антарес» на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2005 року, про що в свою чергу свідчить те, що, по-перше, спірне нежитлове приміщення до 2007 року перебувало у користуванні Обласного підприємства по обслуговуванню іноземних представництв, а нежитлове приміщення першого поверху площею 298,0 кв.м. будинку № 23-б по пр. Шевченка в м. Одесі, власником якого на цей час є ПП «Антарес», з 1997 року і до дати набуття ПП «Антарес» права власності на це приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2005 р., використовувалося ПП «Антарес» на умовах оренди; і, по-друге, між ОСОБА_1, з моменту набуття ним права власності на спірне нежитлове приміщення площею 85,0 кв.м. на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-7045/07 від 27.06.2007 р., та ПП «Антарес» ніколи не виникало будь-яких суперечок щодо спірного нежитлового приміщення площею 85,0 кв.м. та/або згаданого нежитлового приміщення першого поверху площею 298,0 кв.м., власником якого є ПП «Антарес», а також не виникало будь-яких суперечок щодо цих нежитлових приміщень між ПП «Антарес» та ОСОБА_4 з моменту набуття ним права власності на спірне нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу 06.09.2007 р. за р. № 1734, та/або ОСОБА_3 з моменту набуття нею права власності на спірне нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2007 р. за р. № 75.

Більш того, представники позивача та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради пояснили в суді, що Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради було отримано свідоцтво про право власності на нежилі приміщення першого поверху № 501, що розташовані за адресою : м. Одеса, проспект Шевченка, 23-б та в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху загально площею 298,0 квм. (бланк САА № 440942) від 29.10.2004 р., а на спірне нежитлове приміщення площею 85,0 кв.м. за вказаною адресою Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради не отримувала свідоцтво про право власності.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 188,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Задовольнити позов Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв.

Витребувати нежитлове приміщення площею 85,0 кв.м., що знаходиться в будинку № 23-б по проспекту Шевченка в м. Одесі, з незаконного володіння ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН : НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Троїцьким РВ УМВС України в Луганській області 17.12.1999 р., що зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Одеської міської ради (м. Одеса, площа Думська, 1).

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 188 (сто вісімдесят вісім) грн. 20 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06 липня 2017 року.

Суддя Н.А. Ільченко