Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна Українська Спілка», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що

16 серпня 2007 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії для придбання земельної ділянки, загальною площею 0,1200 га, кадастровий

№ НОМЕР_1, та будівництва на ній житлового будинку, загальною проектною площею 264, 6 кв. м, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, з загальним лімітом заборгованості

493 000 дол. США, сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі Libor (12m) дол. США + 7,1 %, але не менше 12, 5 % річних та з кінцевою датою погашення 15 серпня 2027 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 09 лютого 2016 року становила 389 663,86 дол. США, з яких: 57 593, 28 дол. США - прострочені проценти за користування кредитом; 7 239, 2 дол. США - 3 % річних; пеня - 3 072 570 грн 35 коп., та яку ПАТ «Укрексімбанк» просило стягнути з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

08 вересня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Укрексімбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 389 663, 86 дол. США, пеню в сумі 3 072 570 грн 35 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, ознайомившись із поданими запереченнями, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, а тому з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, а також передбачені умовами договору штрафні санкції за простроченні виконання зобов'язань.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором від 16 серпня 2007 року належним чином не виконував, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості за вказаним договором. При цьому судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначилися із характером спірних правовідносин, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, перевірки доводи ОСОБА_4 про невиконання позивачем п. п. 1.1, 2.1, 2.3.1, 2.4.2, 2.4.3, 2.7.5, 4.2 кредитного договору, надали обґрунтовану оцінку зазначеним доводам відповідача, перевірили розмір заборгованості та дотримання строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається представник

ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня

2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана