Провадження № 2/761/2548/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Малинникова О.Ф.,

при секретарі - Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним положень кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним положень кредитного договору.

Позивач зазначив, що 20 лютого 2014 року між Позивачем ОСОБА_1 та Відповідачем Публічним акціонерним товариством «ВТБ «Банк» був укладений кредитний договір № К.2В. Кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.8. Кредитного договору виконання Позивачем своїх зобов'язань за цим Договором забезпечується: Автомобіль: марка - Нyundai, модель - АССЕNТ, тип СЕДАН - В - ЛЕГКОВИЙ, 2013 року випуску.

Договір страхування має укладатись з перевіреною банком страховою компанією зі сплатою страхового платежу однією сумою.

Таким чином, п. 5.3.9. та п. 5.3.10 Кредитного договору встановлюють обов'язок Позивача укладати договори страхування у визначених Відповідачем страхових компаніях. У разі, якщо Позивач не здійснить страхування Предмету застави або здійснить його страхування страховій компанії, яка не погоджена Відповідачем, розмір процентів зросте з 15,99% річних до 28% річних, тобто більш ніж у 1,5 рази.

Позивач вважає що, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Положення пунктів 5.3.9., 5.3.10 Кредитного договору встановлюють обов'язок Позивача укладати інші договори з третьою особою, яка визначена Відповідачем, а пункти 3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору встановлюють негативні наслідки для Позивача у разі не укладення таких договорів, що призвело до дисбалансу обов'язків на шкоду Позивача. Тому вказані положення Кредитного договору є несправедливими відповідно ~о п. 2 ч. 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору у разі прострочення Позивачем зобов'язань повернення кредиту та/або сплати Процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Відповідача пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

Тобто річна процентна ставка щодо сплати пені становить 182,5 % (0,5% * 365 днів).

Хоча положення вказаного закону прямо не регулюють відносини споживчого кредитування, однак вони можуть бути використані при визначенні справедливості розміру пені, який встановлюється банком в кредитному договорі.

Висновок про можливість застосування положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» підтверджується практикою Верховного Суду України, викладеній, зокрема, в ухвалі від 15 грудня 2010 року по справі № 6- 9583св10.

Станом на дату складання цією позовної заяви розмір облікової ставки Національного банку України становить 14 % річних. Тобто розмір подвійна облікова ставка становить 28 % річних.

Розмір пені, встановлений в п. п. 7.1. Кредитного договору в 6,5 разі перевищує розмір подвійної ставки НБУ. Тобто положення вказаного пункту є несправедливими.

Розмір пені перевищує процентну ставку за Кредитним договором більш ніж в 11 раз, тобто є явно несправедливим.

У зв'язка із зазначеним, позивач просить суд; - визнати недійсними п. 3.3.2., п. З.З.З., п. 5.3.9., п 5.3.10., п. 7.1. кредитного договору № К.2В, укладеного 20 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ «Банк»: - судові витрати покласти на відповідача по справі.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись, що обставини, викладені у позовних заявах, письмових поясненнях підтверджені матеріалами справи.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в судове засідання не з'явився час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через загальну канцелярію суду заперечення на позовну заяву не надав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи 20 лютого 2014 року між Позивачем ОСОБА_1 та Відповідачем Публічним акціонерним товариством «ВТБ «Банк» був укладений кредитний договір № К.2В.

Відповідно до п. 1.1., п. 3.1. та 3.2. Кредитного договору Позивачу надано кредит у сумі 130 850,00 грн. строком до 20 лютого 2021 року.

П. 2.1. Кредитного договору передбачає, що кредит надається для здійснення розрахунків з метою придбання у власність нового автомобіля, який не буде використовуватись в комерційних цілях для отримання прибутку.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.8. Кредитного договору виконання Позивачем своїх зобов'язань за цим Договором забезпечується: Автомобіль: марка - Нyundai, модель - АССЕNТ, тип СЕДАН - В - ЛЕГКОВИЙ, 2013 року випуску.

Згідно з п. 3.3.1. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою у розмірі 15,99% річних.

Водночас п. 3.3.2 Кредитного договору передбачає, що ставка у розмірі 15,99% річних діє виключно на період дії договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного з ПрАТ «СК «ВУСО».

У разі, якщо відповідно до умов п. 5.3.9. Договору Позивач, або інша особа здійснює страхування Предмету не у Страховика, а в іншій погодженій Банком страховій компанії встановлюється процентна ставка у розмірі 19% річних.

Тобто, навіть у разі укладення Позивачем договору страхування Предмету застави зі страховою компанією, яка погоджена Відповідачем, окрім ПрАТ «СК «ВУСО», процентна ставка за кредитом підвищується більш ніж на 3 % річних.

З довідно до п. 3.3.3 Кредитного договору з четвертого робочого дня невиконання Позивачем хоч би одного із зобов'язань, передбачених п. 5.3.9. та п. 5.3.10 цього п. 5.3.10 цього Договору, розмір Процентів за цим Договором встановлюється на рівні 28 % річних.

П 5.3.9. Кредитного договору передбачає, що Позивач зобов'язується не пізніше дати умалення договору застави здійснити страхування Предмету застави на користь Заповідача, як Вигодонабувача, в порядку та на умовах визначених в договорі застави, а також надати Відповідачу договір страхування та документи, що підтверджують сплату страхового платежу.

Відповідно до п. 5.3.10 Кредитного договору Протягом строку дії договору застави Предмету застави Позивач зобов'язаний здійснювати безперервне страхування шляхом укладення договорів страхування в порядку та на умовах, визначених п. 5.3.9. цього договору та договором застави.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними п. 3.3.2., п. З.З.З., п. 5.3.9., п 5.3.10., п. 7.1. кредитного договору № К.2В, укладеного 20 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ «Банк»: - судові витрати покласти на відповідача по справі позивач вважає, що при укладенні договору з відповідачем його відповідач ввів в оману внаслідок чого просить суд визнати п. 3.3.2., п. З.З.З., п. 5.3.9., п 5.3.10., п. 7.1. укладеного договору недійсним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняттям пропозиції (акцепту) другою стороною.

Тому суд вважає, що цей кредитний договір № К2В, укладеного 20 лютого 2014 року був обумовлений шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняттям пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідачем був розроблений стандартний договір про надання послуг, спрямованих на придбання товару автомобілю. Ці обставини підтверджені поясненнями сторін.

До того ж як пояснив представник позивача в судовому засіданні в зв'язку з не сплатою коштів позивачем по кредитному договору починаючи з 2016 року, банком на автомобіль вчинено виконавчий напис, автомобіль заарештовано в осені 2016 року та він знаходиться на штрафному майданчику.

Вимога позивача про те що, умови договору є для нього несправедливими, відповідач при підписанні договору ввів позивача в оману - є безпідставною, та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивачу були запропоновані умови договору які він беззастережно прийняв та кредитний договір № К2В, укладеного 20 лютого 2014 року - здійснив акцепт. Будь-яких застережних умов, щодо яких додатково між сторонами мала бути досягнута згода в момент підписання договору позивачем не заявлялось. Всі запропоновані умови позивача влаштовували.

При укладанні договору позивач погодився з усіма умовами, про що свідчить його власний підпис на самому договорі. Крім того, відповідно до договору "підписання цього договору, а також додатків до нього є свідченням того, що Сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст Договору.

Тому, вимога позивача про визнання недійсним положень кредитного договору недійсним як такого, що укладений внаслідок введення в оману не підлягає задоволенню, так як ним не надано жодного доказу, що підтверджує факт укладення договору внаслідок введення його в оману, чи підписання його примусово - без волевиявлення. Натомість судом встановлено, що договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України умови договору є обов'язковими для виконання.

Згідно з ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. (ч.2) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.(ч.3).

Як зазначено у ст. 627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що позивач на час підписання Кредитного договору був дієздатною особою і розумів свої дії. Він мав можливість ознайомитися з усіма умовами Кредитного договору та реалізував своє право підписавши даний договір.

Перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, наслідком чого, після попереднього ознайомлення позивача із письмовим проектом кредитного договору, стало його укладення.

Процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитору та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Тобто позивачу ОСОБА_1 були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Укладаючи кредитний договір, він мав можливість з'ясувати на яких умовах договір укладається, та визначити для себе чи сприймає він викладені у договорі умови та чи влаштовують його наміри покладені на нього зобов'язання, у тому числі щодо розрахунку за кредит.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження позовних вимог ст.ст. 526, 527, 627, 628, 638 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним положень кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.