Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі - Левчук Д.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2016 року до Рівненського міського суду звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про захист прав споживача.

В обгрунтування позову вказала, що 29 вересня 2015 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» було укладено договори: № 05021 та № 05021/15. Згідно додатку №2 до договору №05021/15 від 29.09.2015 року програма «Комфорт» - це програма, що базується на внесках замовників, з метою отримання відповідної суми у позику з розстроченням платежу на певний період у порядку та на умовах, передбачених договором та цими умовами. На виконання своїх зобовязань по договору № 05021 від 29.09.2015 року, які полягали в сплаті коштів, вона перерахувала відповідачу суму в розмірі 9 100,00 грн. А на виконання зобовязань по договору № 05021/15 від 29.09.2015 року вона сплатила по три чистих та виконавчих платежі, що сумарно становить 2 751,66 грн. Загалом нею було сплачено для відповідача 11 851,66 грн. Вказує, що згодом її стало відомо, що при укладанні спірних договорів відповідачем надано не повну інформацію щодо сфери надання послуг, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Із змісту договору № 05021/15 та умов програми «Комфорт» слідує, що послуги, які надаються відповідачем, фактично полягають у створенні адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. По договору №05021/15 від 29.09.2015 року, укладеного сторонами, передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №05021/15, необхідно мати ліцензію. Всупереч зазначеному ТОВ «ЕкономКомфорт» дозволу (ліцензії) на надання фінансових послуг не має. Вказує, що оскільки договори від 29.09.2015 року вчинено відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії), то вони укладені в порушення вимог чинного законодавства, у звязку з чим є всі підстави для визнання їх недійсними. Тому вона просить визнати договори недійсними та стягнути на її користь кошти, які вона сплачувала відповідно до договорів.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому позовні вимоги не визнав повністю та просив суд в задоволенні відмовити.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» було укладено договори:

- № 05021, згідно якого відповідач зобов'язаний за плату в сумі 9 100,00 грн., зокрема, скласти з урахуванням побажань замовника, договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі «Комфорт», з дотриманням чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, розяснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі;

- № 05021/15, згідно з умовами якого відповідач зобовязаний був за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, визначеної в додатку №1 до договору, в тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт», присвоїти та повідомити Замовнику персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики, тощо. Згідно Додатку № 1 до вказаного договору, для отримання позивачем позики на суму 130 000,00 грн. їй потрібно було здійснити 180 платежів, де розмір чистого платежу становить 722,22 грн., виконавчі витрати - 195,00 грн., що сумарно становлять розмір основного платежу в сумі 917,22 грн., крім того розмір розподільчого платежу становить 9100,00 грн.

Згідно додатку №2 до договору №05021/15 від 29.09.2015 року програма «Комфорт» - це програма, що базується на внесках замовників, з метою отримання відповідної суми у позику з розстроченням платежу на певний період у порядку та на умовах, передбачених договором та умовами.

На виконання своїх зобовязань по договору № 05021 від 29.09.2015 року, які полягали в сплаті коштів, позивач перерахувала відповідачу суму в розмірі 9 100,00 грн. А на виконання зобовязань по договору № 05021/15 від 29.09.2015 року позивач сплатила по три чистих та виконавчих платежі, що сумарно становить 2 751,66 грн. Загалом позивачем сплачено для відповідача 11 851,66 грн.

Відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою вважають таку послугу як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Із змісту договорів та умов програми «Комфорт» слідує, що послуги, які надаються відповідачем, фактично полягають у створенні адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Нормою п.4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обовязковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що укладений договір з 21.01.2016 року розірваний відповідно до заяви ОСОБА_1, тому суд не може визнати такий договір недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, а також те, що позивачем було сплачено відповідачу суму в розмірі 11851,66 грн., тому ця сума підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про захист прав споживача задовільнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 11851,66 грн., сплаченої по договорах №05021 від 29.09.2015 року та №05021/15 від 29.09.2015 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.