АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 21 вересня 2016 року.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_3 отримує дохід у розмірі 7 100,00 грн., а тому є таким, що має змогу надавати матеріальну допомогу своїй матері ОСОБА_2 При цьому, 1/10 частка від доходу ОСОБА_3 є недостатньою для проживання ОСОБА_2, сукупний дохід якої у такому разі складатиме лише 2 558,00 грн. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/5 частини зі всіх його видів заробітку щомісячно.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/5195/2017 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М. к
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_2 є матір'ю відповідача ОСОБА_3 (а. с. 8).

ОСОБА_2 є пенсіонером та учасником війни, що підтверджується відповідними посвідченнями, та отримує пенсію за віком, яка складає 1548,33 грн., що підтверджується довідкою, виданою Центром по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог (а.с. 5, 6, 9).

21 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Посилається на те, що пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного рівня проживання, крім того вона потребує лікування. ОСОБА_3 будь-якої допомоги їй не надає, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 21 вересня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, яка складає 1548,33 грн.

Враховуючи те, що основним джерелом доходу ОСОБА_2 є пенсія за віком, призначена на загальних підставах, розмір якої не є значним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність потреби останньої в отриманні матеріальної допомоги.

Одночасно судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не працює, є інвалідом 3-ї групи та учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС. Відповідно до довідки, виданої Правобережним об'єднаним УПФУ в м. Києві Солом'янським районним управління ПФУ ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІІ групи у розмірі 7132,81 грн. (а.с. 31-33).

Відповідно до наявної в матеріалах справи медичної документації ОСОБА_3 має ряд захворювань та потребує лікування (а.с. 34-46). В поясненнях ОСОБА_3 зазначив, що з 1997 року він проходить щорічне стаціонарне лікування у відділенні променевої патології Наукового центру радіаційної медицини, йому необхідно зробити операцію в Національному інституті хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова, проведення якої вимагає значних коштів, яких він не має. Також, відповідач зазначив, що він компенсує ОСОБА_2 частину витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 має додатковий дохід внаслідок здачі в оренду житла (частини квартири, в якій сторони проживають), що в середньому становить 1800 грн. в місяць. Вказані обставини не були спростовані ОСОБА_2 та її представником у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи майновий стан сторін, стан здоров'я відповідача, необхідність у проведенні йому довготривалого лікування, яке потребує значних матеріальних витрат, відсутність допомоги з боку держави, визначеною законом, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачкою доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати у заявленому до стягнення розмірі аліменти не надано, про витребування відповідних доказів як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не заявляла. Посилання на розмір пенсії відповідача як доказ його спроможності надавати допомогу у заявленому розмірі колегія суддів не бере до уваги, оскільки при визначені розміру аліментів дана обставина судом першої інстанції врахована та у сукупності з іншими обставинами справи та наданими сторонами доказами їй надана правильна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, колегія суддів роз'яснює сторонам у справі, що відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль