АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2971/17 Головуючий 1 інст. Колодяжна І.М.
Справа № 641/9189/16-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретарів: Баранкової В.В., Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» про стягнення суми депозиту, нарахованих відсотків та пені за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором банківського вкладу в сумі 1014,23 дол. США суми вкладу та нарахованих відсотків за ним; пеню у розмірі 3 % від суми боргу за кожен день прострочення, що складає 30,43 доларів США за кожен день прострочки, починаючи з 17 жовтня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 15 липня 2016 року у відділенні № 96 ПАТ КБ «ПриватБанк» між позивачем та банком укладено депозитний договір № SAMDNWF401 у сумі 1000,00 дол. США терміном на 3 місяці за ставкою 7% річних. Після настання дати закінчення договору депозитного вкладу, тобто 17.10.2016 року, вона звернулася до відділення банку з проханням повернення внеску відповідно до умов договору та чинного законодавства України. На момент закінчення терміну вкладу сума вкладу та нарахованих процентів становила 1014,23 дол. США. Однак банк відмовив їй в поверненні вкладу, мотивуючи наявністю заборгованості перед банком у чоловіка позивача. На всі звернення позивача до співробітників банку і в концентр банку ніякої обґрунтованої інформації вона не отримала. Згодом після письмового звернення банк надав письмову відповідь, де значив, що вимушений відмовити у виплаті вкладу, оскільки у її чоловіка існує заборгованість, за якою останній відповідає всім своїм майном, а грошові кошти, що є вкладом, належать чоловікові на справі спільної сумісної власності.

Позивач вважала, що відповідно до законодавства України та положень договору, банк не мав правових підстав відмовляти їй у виплаті вкладу та відсотків по ньому, та повинен був здійснити виплату після спливу строку вкладу та в день вимоги, тобто 17 жовтня 2016 року.

В запереченнях на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на недоведеність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 березня 2017року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму неповерненого депозиту у розмірі 1000 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування депозитом та пені у розмірі 3% від суми боргу за прострочення обовязку повернення депозиту та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в цій частині.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсотки за користування депозитом вже були нараховані відповідачем, що підтверджується копією виписки з її рахунку.

Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач як виконавець фінансових послуг несе відповідальність за неналежне виконання цих послуг за кожен день прострочення в порядку вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Вказане рішення також оскаржено ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просить скасувати його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження існування невиконаних грошових зобовязань з боку банку та знаходження грошових коштів на її рахунку на момент розгляду справи судом.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача щодо стягнення на її користь сум вкладу по депозитному договору, однак вважав, що вимоги щодо нарахованих відсотків та пені не доведені належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не у повному обсязі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 15 липня 2016 року у відділенні № 96 ПАТ КБ «ПриватБанк», між ОСОБА_3 та банком укладено депозитний договір №SAMDNWF401 на суму 1000,00 дол. США терміном на 3 місяці за ставкою 7% річних, строк дії договору до 15 жовтня 2016 року (вклад на три місяці).

Позивачем на рахунок №401 у ПАТ КБ «ПриватБанк» внесені кошти у розмірі 1000,00 дол. США, що підтверджується завіреною судом копією квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк»(а.с.7)

21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення їй вкладу з нарахованими відсотками відповідно до договору №SAMDNWF401 від 15.07.2016 року, що підтверджується копією заяви.

Листом від 08.11.2016 року за №20.1.0.0/7-20161107/5312 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_3 про відмову у видачі вкладу, оскільки у її чоловіка існує заборгованість, за якою він відповідає всім своїм майном, а грошові кошти, що є вкладом, належать чоловіку позивача на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 29 травня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повернув останньому основну суму депозиту та нараховані відсотки 12 квітня 2017 року, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення являє собою міру відповідальності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає споживачем фізичну особу, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3).

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів справи 15 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладено депозитний договір №SAMDNWF401 у сумі 1000,00 дол. США терміном на 3 місяці за ставкою 7% річних, строк дії договору до 15 жовтня 2016 року (вклад на три місяці).

Відповідно до п. 21 вказаного договору особа може витребувати вклад на протязі пяти календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Дія договору припиняється з виплатою вкладнику всієї суми вкладу разом з відсотками у відповідності до умов договору. Якщо закінчення строку вкладу приходить на вихідний день, то виплата суми вкдалу здійснюється у перший робочий для банка день.

Згідно п. 22 договору якщо на протязі пяти календарних днів після дати закінчення строку вкладу вкладник вимагає повернути частину вкладу, зобовязання вкладника та зобовязання банка по вкладу припиняються, та вклад повертається вкладникові.

Матеріали справи містять заяву від 21 жовтня 2016 року, згідно якої ОСОБА_3 просила повернути їй вклад з нарахованими відсотками відповідно до договору №SAMDNWF401 від 15.07.2016 року.

Оскільки вказана заява була подана в межах пятиденного строку, передбаченого договором, то зобовязальні відносини між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» були припинені.

Тому доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_3 порушила строк, передбачений п. 22 договору, оскільки її заяву банк отримав тільки 26.10.2016 року, є безпідставними.

Кошти за вищевказаним вкладом повернуті не були, тому в порядку вимог ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає стягненнюпеня у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, а саме за період з 17.10.2016 року по 15.03.2017 року, тобто за 150 днів прострочення зобовязання в сумі (1014,12 дол. США * 3% * 150 днів) = 4 564,54 дол. США., що еквівалентно 122 759,23 грн.(4 564,54 дол. США. * 26,9, де 26,9 грн. ставка курсу гривні НБУ відповідно до 1 дол. США станом на 15.03.2017 року).

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» на відсутність доказів укладення договору вкладу спростовуються наявними в матеріалах прави доказами, а саме посвідченими копіями договору №SAMDNWF401 від 15.07.2016 року та квитанції про внесення позивачем на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» 1000 дол. США від 15.07.2016 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 березня 2017 року в оскаржуваній частині змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 пеню в сумі 4 564,54 доларів США., що еквівалентно 122 759 (сто двадцять дві титсячі сімсот пятдесят девять ) гривень 23 копійки.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: