Справа № 452/568/16 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/783/827/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 «ФК «Рантьє» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржило ОСОБА_2 «Факторингова компанія «Рантьє».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вважають рішення незаконним та таким, що прийняте на підставі неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що за період з 30.10.2015 року по 11.02.2016 року відповідачем не було здійснено жодної сплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором Р24.978.74343 від 14.03.2014 року. Зазначають, що у жодному пункті договору, як і чинним законодавством не передбачено право на звернення до суду виключно після предявлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги. Крім цього, звернення кредитодавця з вимогою до суду є предявленням вимоги про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору. Крім цього, вказують на те, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості включали як і стягнення простроченої заборгованості як відповідача, так і дострокового повернення кредиту.

В судове засідання відповідач не зявилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 526, 1049, 1054 ЦК України та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що із кредитного договору № Р 24.978.74343 від 14 березня 2014 року (далі Договір) відомо, що ПАТ «Ідея Банк» надало ОСОБА_4 кредит на поточні потреби в сумі 35 000,00 грн., включаючи страховий платіж, а позичальник зобовязувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями, згідно з умовами цього Договору і за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 10,0000% річних від залишкової суми кредиту (а. с. 5-6). Із ордера-розпорядження № 1 та меморіального ордера вбачається, що Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного Договору і надав ОСОБА_4 кредитні кошти (а.с. 7,10). У відповідності з п. 2.1. Договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 14 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним Договором та згідно п. 6 Договору, щомісячної внески, згідно графіка, сплачуються на транзитний рахунок № 4343.980. Згідно п. 5.2. Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 14.09.2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобовязань за договором. Із рахунку та довідки розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним Договором вбачається, що відповідач умови цього Договору не виконує і станом на 30.10.2015 року її заборгованість становить 43 083,88 грн. з яких: 25005,74 грн. основний борг, 7 921, 72 грн. прострочений борг, 10 156,42 грн. прострочені проценти, а також після відступлення права вимоги коштів не сплачувала і станом на 11.02.2016 року її заборгованість становить 43 083,88 грн. (а.с. 9, 10). Пунктом 4.2.3 Договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а Позичальник зобовязаний на вимогу Банку достроково виконати вказані грошові зобовязання, в наступних випадках, зокрема, якщо Позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш ніж на 1 (один) календарний місяць. У відповідності з п. 5.6. вказаного Договору повідомлення за Договором повинні бути складені у письмовій формі, повідомлення, які здійснюються Банком, направляються листом за адресою позичальника, вказаною в Договорі. Вислана таким чином кореспонденція вважається доставленою належним чином. Згідно п. 5.7. Договору вимога про дострокове погашення заборгованості за цим Договором направляється Позичальнику в письмовій формі і підлягає виконанню ним в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання вимоги. У випадку усунення Позичальником порушень умов цього договору протягом 30 (тридцяти) календарних днів, вимога про дострокове погашення заборгованості за цим Договором втрачає чинність. У матеріалах справи міститься повідомлення без номера та без дати про те, що між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 «Факторингова компанія «Рантьє» 30.10.2015 року, відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір Факторингу № 30/10-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № Р 24.978.74343 від 14.03.2014 року, за яким ОСОБА_4 являється боржником. Станом на 30.10.2015 року загальна заборгованість за кредитним договором № Р 24.978.74343 становить 43 083,88 грн. На виконання Договору факторингу кошти перераховувати необхідно на умовах та в розмірі, що визначені Кредитним договором на користь Фактора за вказаними у повідомленні реквізитами, призначення платежу: погашення заборгованості за кредитним договором № Р 24.978.74343 від 14.03.2014 року (а.с.22). Однак, позивачем порушений порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки, із вказаного повідомлення вбачається лише, що боржника повідомлено про зміну Кредитора у звязку із укладенням договору Факторингу та про загальну заборгованість за кредитним договором, але аж ніяк не повідомлено про дострокове повернення кредиту. Крім цього, дане повідомлення не містить належних реквізитів, а саме, відсутня дата, вихідний номер, а також відсутні відомості про вручення такого повідомлення боржнику і тому у позивача відсутні підстави для звернення із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Ураховуючи наведене, позов про дострокове повернення кредиту суд вважав необґрунтованим та передчасним.

Колегія суддів вважає, що таке рішення суду вцілому відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону та позовні вимоги вважає безпідставними.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено, між ПАТ «Ідея Банк» (клієнт) та позивачем ОСОБА_2 «Факторингова компанія «Раньтьє» (фактор) 30.10.2015 року укладено договір факторингу №30/10-1, за яким Банк відступив (передав) позивачу право вимоги під фінансування фактора до ряду боржників, зокрема, і відповідача, яка є боржником по відношенню до банку, зважаючи на неналежне виконання нею кредитного договору укладеного між нею та банком № Р 24.978.74343 від 14 березня 2014 року (а.с. 5-21 кредитний договір, дані про отримання відповідачем кредитних коштів від Банку, розрахунки заборгованості, договір факторингу).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Зважаючи на вказані вимоги закону слід вказати про те, що фактором, та відповідно особою до якого переходять права вимоги на час укладення договору та зберігаються і на час реалізації положень договору та звернення до суду з вимогами до боржників за отриманим правом вимоги (що має місце у даному випадку) повинен бути виключно Банк або інша фінансова установа.

Недотримання вказаної вимоги закону слід вважати свідчить про нікчемність або договору (ст. 215 ЦК України) або згідно вимог, відповідно до такого, оскільки укладення договору чи заявлення вимог, яка в силу вимог закону таким право не наділена, слід вважати діє в порушення вимог закону та такий договір чи відповідну вимогу слід вважати незаконними та нікчемними.

Крім цього, відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Відповідно до вказаних вимог закону фінансовою установою є лише установа, яка зокрема надає фінансові послуги, а також внесена до відповідного державного реєстру.

Як вбачається із матеріалів справи та визнано представником позивача на час укладення договору факторингу позивач був фінансовою установою із внесенням до відповідного реєстру (а.с. 16-17 свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, відповідно до якого видом фінансових послуг Товариства був факторинг). Однак, відповідно до даних фінансових установ на час розгляду справи таке ОСОБА_2 виключене з реєстру фінансових установ, тобто таке не слід вважати фінансовою установою та товариством, яке вправі здійснювати свою статутну діяльність, якою визначена виключно надання інших фінансових послуг (Дані реєстру фінансових установ та Довідка ЄДРЮОФОП а.с. 14-15, 105-110).

Зважаючи на вказане, хоча і на час укладення договору факторингу позивач, будучи фінансовою установою набув право вимоги за договором, зокрема, і до відповідача, однак будучи виключеним із згаданого реєстру таке право втратив, оскільки, як вказано вище, особами, які набувають права вимоги за договорами факторингу та вправі такі права реалізовувати (фактори) є виключно фінансові установи.

Зважаючи на наведене судом першої інстанції підставно зроблено висновок про відсутність законних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, який вона уклала з Банком.

Крім цього, слід вказати і про те, що судом апеляційної інстанції не було допущено заміну позивача на ОСОБА_2 «ФК СЕРЕТ», відповідно до укладеного між ними договору факторингу від 28.02.2017 року, оскільки така компанія аналогічно виключена з реєстру фінансових установ та фінансовою установою на даний час не є та відповідно не може набути прав вимоги про які йдеться у справі (дані реєстру фінансових установ а.с. 111-116), а крім цього такий договір факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року слід вважати теж нікчемним, оскільки такий укладений в порушення вимог ч.1 ст. 1083 ЦК України та п. 7.4.2 Договору факторингу №30/10-1 від 30.10.2015 року, за якими договір факторингу міг бути укладеним виключно за попереднім письмовим дозволом клієнта, тобто ПАТ «Ідея Банк», який у матеріалах справи відсутній.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а рішення суду, за яким вимоги позивача про стягнення згаданої суми боргу з відповідача визнано необґрунтованими, слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Тому апеляційну скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_5