Справа № 510/668/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Ренійського району Одеської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Ренійського району Одеської області у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_5, помер 13.04.2011 р.; свідоцтво про народження ОСОБА_1, батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_3; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 3,25 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 28919,14 грн.; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 3,25 га, цільове призначення введення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_5; копія довідки ОСОБА_2 сільської ради від 23.11.2015 р. № 2271, згідно якої на день смерті ОСОБА_5 разом з ним проживали син ОСОБА_4 ТА дружина ОСОБА_3.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно; протокол опиту ОСОБА_6 за його згодою на підставі п. 7 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 13.04.2011 року помер ОСОБА_5 Після його смерті відкритись спадщина у вигляді права на земельну ділянку розміром 3,25 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 862076.

Під час життя ОСОБА_5 заповідального розпорядження не залишив, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є син ОСОБА_1 позивач по справі, син ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_3, які є відповідачами по справі.

У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради Ренійського району та протоколом опиту ОСОБА_6 за його згодою на підставі п. 7 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Пізніше ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність оригіналів пояснюється тим, що вони були загублені спадкодавцем. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці першої черги не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спадщину у вигляді земельної ділянки, на спадщину не претендують, що підтверджується заявами, які містяться в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляв. Інші спадкоємці першої черги на спадщину у вигляді земельної ділянки не претендують, не заперечують проти визнання права власності на неї за позивачем.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1225, 1233, 1268, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,25 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для введення товарного сільськогосподарського господарства, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 862076, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін