НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7715/15
№ 2/183/120/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 в межах розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України заявлено цивільний позов в кримінальній справі, за яким позивач просила стягнути з ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь солідарно суму матеріальної шкоди в розмірі 54221,16 грн. та суму матеріальної шкоди в розмірі 1000000,00 грн.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі. Позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 54221,16 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року в частині рішення суду щодо цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року цивільну справу прийнято до провадження.

Під час розгляду справи в зв`язку з затвердженням мирової угоди ухвалою від 12 червня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ПрАТ «УПСК» закрито.

Позов обґрунтовує тим, що внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди, яка полягала в витратах на поховання потерпілого від ДТП та її чоловіка ОСОБА_3 та витратах на її лікування на суму загалом 54221,16 грн. Також, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях від ушкодження її здоров`ю, зміни в звичайному укладі життя, необхідності піклування про ОСОБА_3 до його загибелі та піклування про своє здоров`я душевних стражданнях від втрати чоловіка ОСОБА_3, байдужого відношення відповідача до неї та долі ОСОБА_3 Моральну шкоду оцінює в 1000000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Надав суду пояснення у яких позов не визнав, вважаючи позовні вимоги про відшкодування шкоди завищеними.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі. Позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 54221,16 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року в частині рішення суду щодо цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 5 жовтня 2014 року близько 09.25 години ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21011» реєстраційний номер 19367АЕ, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА № 734772 належить ОСОБА_4, рухався по вул.. Радянській м. Новомосковська Дніпропетровської області, зі сторони вул. Сучкова в напрямку вул. 195 Стрілкової дивізії.

Під час руху ОСОБА_2 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоровя громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя вул. Української та вул. Радянської м. Новомосковська та позначеному на проїзній частині розміткою, заздалегідь виявивши автомобіль, який зупинився для надання дороги пішоходам перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшив швидкість та продовжив рух, після чого, рухаючись в зоні дії дорожнього знаку 5.35.1 Правил дорожнього руху України, не прийняв заходів для зменшення швидкості або зупинки автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд правою передньою частиною свого автомобіля на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які перетинали проїжджу частину дороги по пішохідному переходу з права наліво по напрямку руху автомобіля.

Тим самим водій ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, згідно яких: п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.п. «б» п. 2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; п. 18.4: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби, зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух, лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». Порушення п.п 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України водієм знаходиться, з технічної точки зору, в причинному звязку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_3 отримав наступні тілесні ушкодження: крововилив у покрови голови з внутрішньої сторони, крововиливи під мяку мозкову оболонку головного мозку та у лівий гіпоталамус. Забиття лівої нирки з розривом її кістки. Тотальна деструктивна пневмонія. Крововилив у мякі тканини кінцівок, перелом лівого стегна. Синці та садна на тілі. Виявлені тілесні ушкодження виникли в умовах дорожньо-транспортної пригоди при ударі у задньо-ліву частину тіла, коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні. Смерть ОСОБА_3 настала від сумісної тупої травми тіла з крововиливом у тканину мозку та його оболонки, переломом стегна, розривом кістки нирки, яка ускладнилася розвитком поліорганної недостатності, що підтверджується наявністю вищезазначених ушкоджень. Всі виявлені тілесні ушкодження мають у сукупності ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному звязку з настанням смерті, яка настала 21.11.2014 року о 10.00 годині в приміщенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», розташованої за адресою: пл. Жовтнева, 14, м. Дніпропетровськ. Пішоходу ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому діафіза (тіла) лівої стегнової кістки, який виник від дії тупих предметів, можливо виступаючі частини легкового автомобіля. Виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження заподіяні внаслідок наїзду легкового автомобіля, під час якого вона знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні тіла. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткової тканини відбувається за термін більш ніж 21-а доба.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, а суд, згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Ч.4 ст.61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин факт вчинення винних протиправних дій ОСОБА_2 за обставин, що викладені судом вище, доказуванню не підлягає.

Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, за ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 застрахував свою цивільну відповідальність у ПрАТ «УПСК».

За ч.1 ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції, чинній на час заподіяння шкоди) визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст.23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Положеннями п.24.1, 24.3 ст.24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально.

За ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Ухвалою суду від 12 червня 2017 року в зв`язку з затвердженням мирової угоди провадження у справі в частині позовних вимог до ПрАТ «УПСК» в тому числі і щодо виплати матеріальної шкоди в розмірі 54221,16 грн. закрито. Внаслідок чого, з урахуванням договору страхування, позовних вимог, підстав для стягнення з ОСОБА_2 додаткової матеріальної шкоди суд не вбачає і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За п.22.3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав моральну шкоду, яка проявилась у тому, що з жовтня 2014 року позивач була вимушена витратити значний проміжок часу на лікування, тривалий час терпіла біль від отриманих тілесних ушкоджень, під час перебування на лікарняному була змушена доглядати за чоловіком ОСОБА_3 під час його лікування, яке результату не досягло. Також суд враховує, що позивач зазнала змін у звичайному способі життя, набула фінансових труднощів, повязаних із лікуванням, отримала нервовий стрес, в звязку з чим були порушенні її нормальні життєві звязки, через неможливість продовження активного громадського життя. Для відновлення і адаптації свого стану здоровя, йому доводилося прикладати значні морально - психологічні зусилля. Ховати чоловіка, потерпілого від кримінального правопорушення. Приймаючи до уваги тривалість і глибину душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір спричиненої позивачу моральної шкоди суд оцінює у сумі 500000,00 грн. і позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», що діяв на момент подання позову суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов