Справа № 578/983/16-ц
провадження № 2/578/16/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2017 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Сотнікової І.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_2

до Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, відділ Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області

про скасування рішення Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з даним позовом, який у ході судового розгляду був уточнений, та просив визнати недійсними та скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯД № 164692 та серія ЯД № 164693. Вимоги обґрунтовані тим, що на підставі означених державних актів на право власності на земельні ділянки позивач є власником земельних ділянок площею 0.468 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0.1165 га для ведення особистого селянського господарства відповідно. У ході комісійного обстеження означених земельних ділянок встановлено повну невідповідність розміру земельних ділянок за правовстановлюючими документами фактичному використанню земельних ділянок як у промірах, так і в конфігурації. Третя особа по справі ОСОБА_3є суміжним землевласником.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 /довіреність датою 07.10.2016 зареєстрована в реєстрі за № 378, копія ас 14/ підтримала уточнені вимоги позову.

Відповідач та треті особи у судове засідання не прибули, направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач та третя особа ОСОБА_4 уточнені вимоги позивача визнають /ас 87,97, 101/.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.

Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч.1 ст.155 Земельного кодексу України / далі ЗК України / у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як розяснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19 березня 2010 року) виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України, судам (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Крім того, Верховний Суд України в своєму ОСОБА_1 від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За матеріалами справи Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, виникли із земельних правовідносин.

Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору вбачається, що ОСОБА_2 на праві особистої власності належить житловий будинок номер 19 по вулиці Вдовиченко у с. Самотоївка Краснопільського району Сумської області /копія ас 13/.

Рішенням виконавчого комітету Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області № 14 від 29.09.1993 ОСОБА_2 в приватну власність передана земельна ділянка загальною площею 0.35 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0.03 га та для ведення особистого підсобного господарства 0.32 га / копія витягу ас 5 /.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 164693 від 02 липня 2007 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0.1165 га для ведення особистого селянського господарства /копія ас 11/.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 164692 від 02 липня 2007 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0.0468 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /копія ас 12/.

Відповідно до Акту від 22.09.2016 комісією у складі в складі сільського голови ОСОБА_5, головного спеціаліста Відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі ОСОБА_6, землевпорядника Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області та депутата сільської ради ОСОБА_7 було встановлено повну невідповідність розміру земельних ділянок за правовстановлюючими документами фактичному використанню земельних ділянок як у промірах, так і в конфігурації /ас 4/.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною другою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом /частина перша статті 126 ЗК України/.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 року Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час їх внесення до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів в натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 12.05.2015 року у справі № 21-119а15, формування Кадастру, як індивідуального спеціалізованого реєстру земельних ділянок потребує максимально точних геоінформаційних даних. Цього вимагають і норми Закону № 3613-VI, який у цьому випадку є спеціальним за сферою регулювання відносин.

Відповідно до правових позицій, визначених у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-46цс14 та від 06 лютого 2013 року у справі №6-103цс12, відповідно до статті 126 (в редакції, чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Є встановленим, що Державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯД № 164692 від 02 липня 2007 року та серія ЯД № 164693 від 02 липня 2007 року, видані на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Самотоївської сільської ради від 26.12.2003 11 сесії 24 скликання «Про затвердження змін в планах земельних ділянок по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям ІНФОРМАЦІЯ_1, Вдовиченко, Польовій» /копія ас 9-10/.

З відповіді архівного відділу Краснопільської районної державної адміністрації слідує, що в архівних матеріалах засідань виконкомів Самотоївської сільської ради наявне рішення 11 сесії 24 скликання від 26 грудня 2003 року, проте відсутня повістка денна з питання затвердження змін в планах земельних ділянок по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям вул. Сумській села Самотоївка /ас 35-36/.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯД № 164692 від 02 липня 2007 року та серія ЯД № 164693 від 02 липня 2007 року, записані на імя ОСОБА_2, видані у супереч рішення Самотоївської сільської ради від 26.12.2003 11 сесії 24 скликання, тому позов є обґрунтованим і підставним до задоволення.

Керуючись статтями 3, 10- 11, 42, 58-61, 158,169, 174, 209, 212, 214 - 215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯД № 164692 від 02 липня 2007 року та серія ЯД № 164693 від 02 липня 2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І.Косар