Справа № 171/1911/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 травня 2017 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Хоруженко Н.В.

секретар судового засідання Десятникова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому ОСОБА_2 міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 районної Державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акту, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, який заявою від 13.01.2017 року уточнив, до виконкому ОСОБА_2 міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 районної Державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позо обґрунтовано тим, що 7 травня 2003 року помер його батько ОСОБА_3 Після смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку розміром 7,2972 га, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 073172, виданого 25 листопада 2005 року відповідно до розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації № 566-р-04 від 23 липня 2004 року, що перебувала у власності КСП «Широчанське», яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. Після смерті батька він звернувся до Апостолівського державного нотаріуса з метою одержання свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса у видачі такого свідоцтва відмовлено. В результаті його звернення до суду з відповідним позовом ухвалено рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року, яким відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з тих підстав, що вищезазначений державний акт видано після смерті батька ОСОБА_3 Вважає, що за час роботи в птахорадгоспі «Широчанський», який був реорганізований в КСП «Широчанське» Апостолівського району, батько набув право на земельну частку (пай), при цьому він намагався реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у власність. Таке оформлення було тривалим. Державний акт серії ДП № 073172, видано 25 листопада 2005 року відповідно до розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації № 566-р-04 від 23 липня 2004 року, після смерті батька. Зазначає, що на даний час не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку на земельну частку (пай), оскільки у нього відсутній оригінал та копія сертифікату про право на земельну частку (пай), виданого на імя батька. Просить визнати недійсним державний акт на право власності на землю, визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, розміром визначеним для членів колективного сільськогосподарського підприємства «Широчанське» Апостолівського району.

У судове засідання позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_4 не зявились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 райдержадміністрації в Дніпропетровській області до суду не зявився, надано заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти заявлених вимог не заперечують, оскільки дійсно померлий ОСОБА_3 отримав сертифікат на земельну частку (пай), розпорядженням голови райдержадміністрації було видано державний акт 23.07.04 року, оскільки відомостей про те, що ОСОБА_3 помер відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, надано заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти заявлених вимог не заперечують.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КИ № 272630 від 26 січня 1994 року (а.с.7).

За життя ОСОБА_3 працював і був членом КСП «Широчанське» набув право власності на земельну частку (пай), отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0168622, від 09.08.1999 року, який видано на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 23.07.04 року № 426-р, площею 6,83 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру» в Апостолівському районі Дніпропетровської області (а.с.15), архівною довідкою (а.с.13), довідкою про період роботи (а.с.17)..

Згідно свідоцтва про смерть серія І-КИ № 450337 ОСОБА_3 помер 7 травня 2003 року (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті батька, тобто на 07.05.2003 року, був неповнолітнім.

На підставі розпорядження голови ОСОБА_2 райдержадміністрації № 566-р-04 від 23.07.2004 року на імя ОСОБА_3 видано державний акт на праві власності на земельну ділянку, при цьому під час виготовлення державного акту було вилучено сертифікат на право власності на земельну частку (пай).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 померлого 07 травня 2003 року (а.с.11).

04.12.2012 року позивач звернувся до ОСОБА_2 держнотконтори з заявою про прийняття спадщини після батька, однак постановою нотаріуса від 12.08.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на його імя після смерті його батька ОСОБА_3 на земельну ділянку площдення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської ради Апостолівського району відмовлено у звязку з відсутністю документу, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовлено.

Наявний у позивача державний акт на право власності не земельну ділянку серія ДП № 073172, виданий на підставі розпорядження голови ОСОБА_2 райдержадміністрації № 566-р-04 від 23.07.2004 року на імя ОСОБА_3 виданий після смерті ОСОБА_3, підлягає визнанню недійсним, оскільки згідно ч. 4 ст.. 25 ЦПК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті, тому за життя ОСОБА_3 не набув права власності на земельну ділянку, разом з тим наявність зазначеного державного акту перешкоджає позивачу реалізувати право на отримання спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку(пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними довиділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості)земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільського сподар-ського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»(далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином до смерті позивач мав право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1268, 1269, 1270, 1273, 1274 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З дослідженої судом спадкової справи встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлого, нотаріусом вживались заходи щодо отримання спадкоємцем дублікату, однак згідно відповіді відділу Держземагенства, на сьогоднішній день видача сертифікатів на земельну частку та державних актів на земельну ділянку не здійснюється.

Оскільки оригінал сертифікату, на підставі якого видано державний акт втрачено, державний акт підлягає визнанню недійсним, тому суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 033172, виданий 25.11.05 року на підставі розпорядження районної державної адміністрації № 566-р-04 від 23.07.2004 року на імя ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), розміром, визначеним для членів КСП «Широчанське» Апостолівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер07.05.2003 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_5