ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5387/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"06" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Комаревцевої Л.В. при секретарі Гаврилюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У червні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1.
На обґрунтування позову вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У травні 2013 р. його син ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_3, після чого він надав сім'ї сина вказану квартиру для проживання. Після того як у жовтні 2014 р. син поїхав на заробітки до Польщі, невістка взяла свої речі, онука ОСОБА_4 і переїхала до своїх батьків. У січні 2015 р. син повернувся до Києва, проте їх сімейні стосунки не налагодилися, його дружина відмовилась повертатись у квартиру і забрала звідти спільно нажите майно. У травні 2015 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовами до його сина про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, і рішеннями суду від 27 та 28 травня 2015 р. її позови було задоволено. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016 року ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування жиловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1. Відтак відповідач у спірній квартирі не проживає, особистих речей у спірній квартрі не має.
30.08.2017 року ухвалою суду, в якості третьої особи, залучено Службу у справах дітей Дарницького району в м.Києві, що відображено в журналі судового засідання. (а.с. 29)
В судове засідання позивач не з"явився. Представник позивача ОСОБА_6 06.10.2017 року надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не зперечував.
Відповідач ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, подавши 23.08.2017 року заяву про розгляд справи у її відсутність.
Представник третьої особи 05.10.2017 року надав до суду письмові пояснення, в яких просить суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, враховуючи інтереси та права малолітнього ОСОБА_4
Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2007 р. належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2 (а.с. 4). Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку.
У вищезазначеній квартирі має реєстрацію місця проживання малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а отже право користування даною квартирою.
Доказів вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачем не надано, а відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Шлюб між батьками дитини ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано у 2015 році. З матеріалів справи вбачається, що фактично дитина проживає, разом з мамою зі іншою адресою.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016 ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, в якій зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

ст. 48 Конституції України, в якій закріплено, що-жожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства», де закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», де закріплено право на дитини на житло: «Діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем».

ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказано, що вільний вибір місця проживання обмежується, щодо осіб, які не досягли 16 річного віку.

ст. 12, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», де вказано, що орган опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Окрім викладеного слід зазначити, що ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., встановлено, що в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст. 16 Конвенції, зазначено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до п.1 та 3 ст. 27 Конвенції встановлено, що держави-учасниці визнають право дитини на рівень життя необхідний для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держави-учасниці, відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам, та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримуючі програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом та житлом.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 більше року не проживає разом з матір"ю в оспорюваній квартирі, яка належить на праві власності позивачу і порушує право останнього на використання помешкання на власний розсуд та право вільно розпоряджатися своїм майном, позов є таким, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 3-13, 14, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 224-227, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ : Л.В. КОМАРЕВЦЕВА