Справа № 347/266/17
Провадження № 22-ц/779/1397/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Максюта
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Томин О.О., Мелінишин Г.П.

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за невиконання договірних зобов'язань, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Косівського районного суду від 04 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за порушення грошового зобов»язання, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20 січня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого остання отримала кошти в розмірі 12 400 дол. США із терміном повернення всієї суми 20 січня 2015 року. Однак взятих на себе зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим рішенням Косівського районного суду від 04 вересня 2015 року з відповідача на його користь стягнуто 272 742 грн. боргу за договором позики та судові витрати. Зазначене рішення суду не виконано, тому він претендує на 3% річних та індекс інфляції за час порушення зобов»язання.. Крім цього, діями ОСОБА_4 завдано йому і моральну шкоду, яка полягає в її бездіяльності щодо невиконання договору позики, приниженні честі та гідності позикодавця. Неповернення позичених коштів на протязі більше двох років ставить його у скрутне матеріальне становище, що впливає на стан здоров'я, так як він являється пенсіонером, людиною похилого віку та позбавлений можливості надати матеріальну допомогу своїм дітям, які також перебувають у складному матеріальному становищі. З урахуванням уточнених в процесі розгляду справи позовних вимог, остаточно просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 109 876 грн., а саме: за індекс інфляції - 98 064 грн, 3% річних - 11 812 грн.; 100 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 04 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 109 876 (сто дев'ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. в рахунок невиконання договору позики, 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди та 15 000 (п"ятнадцять тисяч) грн. судових витрат.

Ухвалою суду від 27 липня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення Косівського районного суду від 04 липня 2017 року залишено без задоволення (а.с.59-60).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд взяв до уваги розрахунок позивача, який не відповідає фактичним обставинам справи, не надавши належної оцінки довідці головного державного виконавця Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 14.06.2017 року, наявної в матеріалах справи, про часткову сплату боргу в розмірі 14 810 грн. На думку апелянта, розрахунок суми боргу слід обчислювати з 13 жовтня 2015 року (з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) до 11 липня 2017 року (фактичної оплати частини боргу в розмірі 15810 грн) із суми 181 958 грн., що повинен становити 9541 грн. 05 коп. Зазначає, що суд прийшов до передчасного висновку про стягнення інфляційних втрат не врахувавши, що зобов'язання за договором позики виражене в іноземній валюті, що суперечить положенням Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також стягуючи суму судових витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., допустився помилки, не врахувавши положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Також апелянт не погоджується із висновком суду щодо стягнення моральної шкоди, оскільки договором позики відшкодування моральної шкоди сторонами не обумовлено.

З цих підстав просила рішення суду скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_2 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Вислухавши представника апелянта, позивача та його представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов в частині стягнення коштів за порушення грошового зобов»язання, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 536, 610-611,625,1046,1048 ЦК України, встановивши, що відповідачем не виконується рішення Косівського районного суду від 04.09.2015 року про стягнення з неї боргу, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в рахунок невиконання договору позики кошти з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних у розмірі 109 876 грн.

Задовольняючи позов частково в частині моральної шкоди суд виходив з положень ст.1167 ЦК України, врахувавши пенсійний вік позивача, період, протягом якого відповідачка не виконує договірні зобов'язання, що негативно впливають на його матеріальний стан та стан здоров'я, дійшов висновку, що сума в розмірі 30 000 є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції не у повній мірі погоджується колегія суддів, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушенні норми процесуального права щодо повноти з»ясування обставин по справі.

Судом встановлено, що 20 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 12 400 доларів США, які вона зобов»язалась повернути до 20 січня 2014 року (а.с.8)

Обставини щодо укладення договору позики та виникнення між сторонами боргових зобов'язань встановлені судом під час розгляду справи №347/986/15-ц та підтверджуються наявним у справі рішенням Косівського районного суду від 04.09.2015 року, яке набрало законної сили. Факт укладення договору та розмір позики (саме в 12 400 дол. США) в сторонами не оспорюється. Тобто грошове зобов'язання у відповідача перед позивачем було виражене в іноземній валюті. На підтвердження укладеного усно договору позики позивачем надавалися дві розписки (а.с.98-99)

За приписами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Косівського районного суду від 04.09.2015 року, яке набрало законної сили та виконується державною виконавчою службою у примусовому порядку, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто 272 742 грн боргу за договором позики та судові витрати (а.с.8).

Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч.1 ст.1050 ЦК України, відповідно до якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання в повному обсязі не було виконане, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність згідно умов договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст.625 ЦК України).

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Враховуючи, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, судом стягнена сума боргу у гривневому еквіваленті множена на курс долара, то позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань до 04 вересня 2015 року задоволенню не підлягають.

Однак судом першої не враховано вищенаведених обставин та ухвалено помилкове рішення в цій частині.

Так, 3% річних та суму інфляційних втрат слід розраховувати в межах позовних вимог станом на 01.01.2017 року.

Із матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Косівського районного суду від 05.09.2015 року видано виконавчий лист № №347/686/15-ц від 09.10.2015 року, згідно якого ОСОБА_4 здійснено часткові оплати в користь ОСОБА_2 (а.с.29)

Загальна сума виплачена ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 становить 2210 грн., про що свідчить довідка старшого державного виконавця Косівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 24.04.2017 року, а саме: 12.03.2016 року - 370 грн, 30.03.2016р. -180грн,26.04.2016р.-180 грн,26.05.2016р. - 180 грн, 29.07.2016р. - 300 грн, 30.08.2016р. -200 грн, 28.09.2016р. - 200 грн, 02.11.2016р. - 200 грн, 18.11.2016р. - 200 грн, 16.12.2016 р. - 200 грн., що не суперечить іншим довідкам, наданим державним виконавцем (а.с.29).

3% річних слід розраховувати за формулою: сума боргу множена на кількість днів прострочення, множена на 3, ділена на 100, ділена на кількість днів у році.

Так, за період з 21.01.2015р. по 03.09.2015 року - 12400 доларів США (борг) х 226 днів прострочення х3/100/365=230,33 доларів США х 26,6602 (курс НБУ долара США до гривні станом на 02.10.2017р.) = 6 140,64 грн.

За період з 04.09.2015р. по 11.03.2016р. - 272 472,00 (борг) х 190 днів прострочення х 3/100/365,5 = 4 249,22 грн.

За період з 12.03.2016р. по 29.03.2016р. - 272 102 грн (272 472,00 (борг) - 370 (оплата)) х 17 днів прострочення х 3/100/366 = 379,16 грн.

За період з 30.03.2016р. по 25.04.2016р. - 271 922 грн (272 102,00 (борг) - 180 (оплата)) х 26 днів прострочення х 3/100/366 = 557,22 грн.

За період з 26.04.2016р. по 25.05.2016р. - 271 742 грн (271 922,00 (борг) - 180 (оплата)) х 30 днів прострочення х 3/100/366 = 668,22 грн.

За період з 26.05.2016р. по 28.07.2016р. - 271 562 грн (271 742,00 (борг) - 180 (оплата)) х 64 дні прострочення х 3/100/366 = 1424,59 грн.

За період з 29.07.2016р. по 29.08.2016р. - 271 262 грн (271 562,00 (борг) - 300 (оплата)) х 32 дні прострочення х 3/100/366 = 711,51 грн.

За період з 30.08.2016р. по 27.09.2016р. - 271 062 грн (271 262,00 (борг) - 200 (оплата)) х 29 дні прострочення х 3/100/366 = 644,33 грн.

За період з 28.09.2016р. по 01.11.2016р. - 270 862 грн (271 062,00 (борг) - 200 (оплата)) х 35 днів прострочення х 3/100/366 = 777,10 грн.

За період з 02.11.2016р. по 17.11.2016р. - 270 662 грн (270 862,00 (борг) - 200 (оплата)) х 16 днів прострочення х 3/100/366 = 354,97 грн.

За період з 18.11.2016р. по 15.12.2016р. - 270 462 грн (270 662,00 (борг) - 200 (оплата)) х 28 днів прострочення х 3/100/366 = 620,73 грн.

За період з 16.12.2016р. по 31.12.2016р. - 270 262 грн (270 462,00 (борг) - 200 (оплата)) х 16 днів прострочення х 3/100/366 = 354,44 грн.

А всього 3% річних за зазначений період становить суму 16 882,13 грн.

Індекс інфляції розраховується шляхом різниці між сумою боргу та множенням суми боргу на індекс (індекси) інфляції за обчислюваний період.

З вересня 2015 року по лютий 2016 року (з урахуванням, що 12 березня 2016 р. відбулася перша оплата): 102,3х98,7х102,0х100,7х100,9х99,6/100 = 104,2%.

272 472,00 х 104,2 - 272 472,00 = 11 443,82 грн.

Березень 2016р. - 272 102,00х101,0%-272 102,00 = 2 721,02 грн.

Квітень 2016р.: 271 922,00 х 103,5% - 271 922,00 = 9517,27 грн.

Травень 2016 р.: 271 742,00 х100,1% - 271 742,00 = 271,74.

У червні, липні та вересні 2016 року інфляція не досягала 1, тому за цей період інфляційних втрат не відбулося.

Вересень 2016р.: 271062х101,8-271062=4879,12 грн.

Жовтень 2016 р.: 270 862,00х102,8%-270 862,00= 7584,14 грн.

Листопад 2016 р.: 270 462,00х101,8-270 462,00= 4862,32 грн.

Грудень 2016р.: 270262,00х100,9-270 262=2432,36 грн.

Загальна сума інфляційних втрат становить 43 711,79 грн.

Отже, загальна сума коштів за порушення грошового зобов»язання від 20 січня 2014 року з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період з 21 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року включно та індексу інфляції за період з 04 вересня 2015 року по 31 грудня 2016 року включно становить 60 593,92 грн ( 16 882,13 +43 711,79).

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписки не містять інформації про те. Що сторони домовилися про відшкодування моральної шкоди у зв»язку з порушенням виконання зобов»язання.

Беручи до уваги положення ст. 23 ЦК України, той факт, що між сторонами виникли договірні відносини, тому зобов'язання щодо повернення позики, як підстава стягнення моральної шкоди можливе у випадку якщо таке відшкодування передбачено договором.

Задовольняючи позов про стягнення компенсації моральної шкоди на підставі ст.1167 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що між сторонами був укладений договір позики, який не передбачає відшкодування моральної шкоди за даним видом правовідносин, оскільки вони є договірними, а не деліктними.

Отже, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Стягуючи суму судових витрат на правову допомогу, суд першої інстанції також допустився помилки.

Згідно із ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції з 01.01.2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження використання робочого часу, витраченого адвокатом, ОСОБА_2 надано розрахунок робочого часу адвоката ОСОБА_3 при наданні правової допомоги, у якому зазначено правова консультація щодо порядку стягнення коштів за невиконання зобов'язань - 2 год, ознайомлення з правовою позицією суду по таких спорах -10 год, ознайомлення з цивільними справами, за якими приймалися рішення щодо виконання цивільно-правових зобов'язань, витребування доказів-3 год., підготовка та подання позовної заяви до суду-15 год, участь у судових засіданнях - відповідно до журналу судових засідань, що в сукупності становить 30 год. або 1800 хвилин. Розмір гонорару по даній справі становить 15 000 грн. (а.с.11,13,14).

Із журналів судового засідання встановлено, що безпосередньо у суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях: 28.03.2017 р. -14 хвилин (а.с.25-26), 17.05.2017 року - 1 хвилину (а.с.35), 14.06.2017 року - 12 хвилин (а.с.41), 04.07.2017 року-22 хвилини (а.с.44), 27.07. 2017р. - 59 хв. (а.с.56), а також в апеляційній інстанції 20.09 та 02.10.2017р. по 30 хв. у кожному із засідань, що в сукупності складає 169 хвилин.

Із квитанції про отримання гонорару встановлено, що оплата здійснена за участь адвоката у суді, тому колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів понесення витрат на правову допомогу поза межами судового засіданні.

Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу, надану безпосередньо в суді представником позивача складає: 1600х40/100/60х169= 1802,66 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України у розмірі 640грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. По справі слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Косівського районного суду від 04 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти за порушення грошового зобов»язання від 20 січня 2014 року як три проценти річних від простроченої суми у розмірі 16 882,13 гривень за період з 21 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року включно та індекс інфляції за період з 04 вересня 2015 року по 31 грудня 2016 року включно у розмірі 43 711,79 гривень, а всього 60 593,92 (шістдесят тисяч п»ятсот дев»яносто три гривні дев»яносто дві копійки), а також компенсацію судових витрат у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень та витрати за надання правової допомоги у розмірі 1802,66 (одну тисячу вісімсот дві гривні шістдесят шість копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.О. Максюта

О.О.Томин

Г.П. Мелінишин