Справа № 214/5339/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоровя на виробництві,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 19.09.2017 року, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр» на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків в розмірі 96 000 грн. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб).

Предявлені вимоги мотивовано тим, що він працював електрослюсарем на вказаному підприємстві. В квітні 2007 року під час виконання ним трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав ушкодження здоровя. Первинним оглядом МСЕК 28.10.2007 року встановлено 75% втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності. Під час переогляду залишено 25% втрати працездатності. В ході розслідування нещасного випадку встановлено, що він виник з вини ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр». У звязку з травмами, отриманими внаслідок нещасного випадку на виробництві, він змушений був тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, лікування, витрачати кошти на придбання ліків, які він повинен постійно приймати. Оскільки за вказаних вище обставин змінився звичайний устав його життя, порушились нормальні життєві звязки, а його постійне погане самопочуття, яке не покращується, змушують його докладати додаткових зусиль для життєдіяльності, він вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому моральну шкоду, оцінену ним в 96 000 грн., розраховану виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент звернення до суду, тривалості стійкої втрати працездатності та її відсотку (3 200 грн. * 10 років * 25%).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 не зявились, однак остання подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримавши предявлені вимоги та наполягаючи на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення повістки, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень щодо неможливості розгляду справи за відсутності представника відповідача на адресу суду не надходило.

Згідно позиції представника відповідача ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр», викладеної в запереченнях проти позову (а.с.25-27), останній заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на їх недоведеність. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження обсягу та рівня спричинення йому моральної шкоди. Наведені позивачем математичні розрахунки розміру моральної шкоди, на переконання відповідача, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки жоден нормативно-правовий акт не передбачає розрахунку моральної шкоди за конкретною формую, в той час як відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» її розмір визначається залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач (у випадку їх дійсності). Окремо зауважив, що ОСОБА_1 на момент отримання травми мав загальний стаж роботи 24 роки 7 місяців 2 дні, проходив своєчасно всі необхідні медичні обстеження та інструктажі з охорони праці. Таким чином, з боку ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр» було вжито всіх заходів щодо забезпечення охорони праці та роботи потерпілого в безпечних для роботи умовах, у звязку з чим не вбачає підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за рахунок підприємства.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, враховуючи позицію сторін, суд вважає за можливе справу розглянути за їх відсутності на підставі наявних доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін у справі, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, а відповідачем визнано, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр» електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання в карєрі із загальним стажем роботи 24 роки 7 місяців 2 дні, у тому числі на підприємстві 6 років 6 місяців 14 днів.

Так, 27.04.2007 року об 11.30 год. на виробництві ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр» стався нещасний випадок з ОСОБА_1 під час виконання ним службових обовязків при виконанні отриманого наряду на переміщення пункту приключення у карєрі. В ході виконання робіт з розєднання проводів на електроопорі, підгнивша деревинна конструкція стовпа внаслідок однобічного тяжіння проводів в південному напрямку, надломилась біля підніжка та впала разом з ОСОБА_1 на підлогу. Обставини нещасного випадку, що мав місце 27.04.2007 року, встановлено в ході проведення розслідування комісією, що підтверджується актом №39/1 від 30.04.2007 року (а.с.16-18).

Відповідно до виписок з медичних карток (а.с.9-11), в результаті отриманої на виробництві травми ОСОБА_1 отримав СТ, закритий перелом лівого стегна зі зміщенням уламків; закритий перелом с/з лівої ліктьової кістки зі зміщенням відламків, закритий задній вивих кісток правого передпліччя, ЗЧМТ, струс головного мозку, ЗТГ, перелом 5 ребра зліва, розрив лівої легені, розрив селезінки, гемоперитоніум. За наслідками отриманих ушкоджень визначено основний діагноз: невірно консолідований перелом н/з лівого стегна; консолідований перелом с/з лівої ліктьової кістки; післятравматичний деформуючий артроз правого ліктьового суглобу І ступеню як наслідок заднього вивиху кісток передпліччя, помірний больовий синдром; після травматична комбінована контрактура правого ліктьового суглобу; помірне порушення функції правої верхньої кінцівки; порушення функції опори та ходи помірного ступеню; супутній діагноз: висока ускладнена міопія, периферійна дегенерація сітківки OU, розповсюджений остеохондроз хребта, хронічна люмбалгія, субреміссія.

Як слідує з акту розслідування нещасного випадку на виробництві №39/1 від 30.04.2007 року, нещасний випадок з електрослюсарем ОСОБА_1 є таким, що пов'язаний з виробництвом і підлягає обліку в ГЗК «Укрмеханобр», при цьому ОСОБА_4 майстра з ремонту електрообладнання карєру, за порушення п.6.1.4 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, що призвело до нещасного випадку, притягнуто до відповідальності.

За фактом нещасного випадку складено акт за формою Н-1, а висновком МСЕК від 28.08.2007 року за результатами первинного огляду ОСОБА_1 присвоєно ІІ групу інвалідності з 28.08.2007 року до 01.09.2008 року у звязку з трудовим каліцтвом, що мало місце 27.04.2007 року; ступінь втрати професійної працездатності 75 % (а.с.7).

В ході проведення повторного огляду МСЕК 20.01.2016 року ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 зменшено до 25% з 01.02.2016 року до 01.02.2018 року із визначенням проходження переогляду 01.01.2018 року (а.с.8).

Визначаючи характер спору, суд виходить з обставин завдання шкоди здоровю ОСОБА_1 в результаті нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обовязків, що виник в ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр», у звязку з чим між сторонами склались трудові відносини, які регулюються положеннями ст.ст.153, 237-1 КЗпП України щодо відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.16, 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_2 кожного на належні, безпечні і здорові умови праці регламентовано ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», яку кореспондує ст.153 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з п.7 акту розслідування нещасного випадку №39/1 від 30.04.2007 року (а.с.14), причиною настання нещасного випадку стало невиконання посадових обовязків та вимог інструкції з охорони праці. Порушень в діях позивача, а так само його вини в настанні нещасного випадку, комісією встановлено не було.

Посилання відповідача на те, що з позивачем проводились навчання та інструктажі з охорони праці, зокрема, вступний 28-30.05.2005 року, первинний 31.08.2005 року, повторний 30.03.2007 року, цільовий 27.04.2007 року (а.с.13), тобто вживались заходи для забезпечення знань і умінь з охорони праці для безпечної роботи на підприємстві судом не приймаються до уваги, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які фактично не забезпечили належного виконання вимог інструкції з охорони праці іншими посадовими особами підприємства не впливають на право позивача на відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до п.4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-9/2004 від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

За даних обставин, доведеність факту нещасного випадку на виробництві та заподіяння в результаті його шкоди здоровю працівника ОСОБА_1, стійка втрата ним працездатності на 25%, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, необхідності періодичного проходження лікування (свідченням чому є виписки з медичних карток), приводить суд до висновків про наявність моральної шкоди, а відтак спростовує доводи відповідача щодо недоведеності позивачем факту заподіяння такої шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність порушення відповідачем норм законодавства про охорону праці, що призвело до настання нещасного випадку на виробництві, в результаті якого спричинено шкоду здоровю позивача як працівника, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Однак, посилання відповідача на відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Оскільки діюче законодавство України не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, за умови доведеності юридичних фактів, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду, тому суд приходить до висновку, що доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1, суд враховує роз'яснення, викладені в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, починаючи з 27.04.2007 року та до теперішнього часу, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоровя позивача, який хоч і має деяку тенденцію до покращення, однак в силу характеру отриманих ним ушкоджень не дає надії на повне видужання позивача у майбутньому.

Виходячи з цих обставин, а також з урахуванням конституційної значущості здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр» на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Однак, заслуговують на увагу доводи відповідача щодо некоректності наведених представником позивача розрахунків розміру моральної шкоди, оскільки визначення її розміру здійснюється виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості, з урахуванням обставин та критеріїв, зазначених в ч.3 ст.23 ЦК України, та не підпадає під будь-які математичні розрахунки, застосування яких в даному випадку взагалі є недоцільним.

Суд вважає за необхідне окремо зауважити, що в розумінні пп.164.2.14 «а» п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином, розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн., стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає виплаті без оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у звязку з чим вважає за необхідне судовий збір в розмірі 200 грн. стягнути з відповідача ОСОБА_2 «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ГЗК «Укрмеханобр» в дохід держави в порядку ч.3 ст.88 ЦПК України пропорційно частині задоволених вимог (31,25%).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоровя на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві (без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр», , в дохід держави судовий збір в розмірі 200 (двісті) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Євтушенко О.І.