Справа № 464/2161/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/3759/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства „ВіЕс Банк, на ухвалу судді Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Публічному акціонерному товариству „ВіЕс Банк (в подальшому „Банк) повернуто його позовну заяву до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про „спонукання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до виконання мирової угоди, укладеної між ПАТ „ВіЕс Банк та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визнаної ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14.10.2013 року та стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ „ВіЕс Банк заборгованості в розмірі 484 167, 91 дол США, а також розяснено позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із цивільним позовом з дотриманням вимог встановлених ЦПК України (а.с. 16-17).

Дану ухвалу оскаржила представник позивача (Банку).

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та „направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм процесуального права.

Вважає, що „вимога про спонукання до виконання мирової угоди не є майновою вимогою та відповідно за позовну заяву сплачується судовий збір як за позов немайнового характеру, оскільки „грошові кошти вже стягнуті з відповідачів рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2013 року, а предявлення позову з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається і Банком „вже було сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру при поданні позовної заяви до Відповідачів про стягнення боргу за кредитними договорами, а „необхідність в предявленні позову про спонукання до виконання мирової угоди виникла у звязку з тим, що ухвала, якою визнано мирову угоду, не є виконавчим документом в розумінні вимог статті 18 Закону України „Про виконавче провадження та відповідно, при її предявленні до виконання державний виконавець відмовляє у її прийнятті (а.с. 21-22).

Апелянт (Банк), будучи своєчасно належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 38), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Однією з позовних вимог поданого Банком позову є «стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ „ВіЕс Банк заборгованості в розмірі 484 167, 91 дол США.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що подана Банком позовна заява є майнового характеру, а тому підлягає до оплати судовим збором за ставками судового збору, які законом встановлені за подання до суду позовних заяв майнового характеру, та обґрунтовано ухвалою від 30.03.2017 року залишив позовну заяву Банку без руху, надавши позивачу строк для сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі (а.с. 8-9).

Однак, вимога суду про сплату судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі позивачем виконаною так і не була, а тому суд правомірно оскаржуваною ухвалою повернув Банку його позовну заяву, розяснивши позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із цивільним позовом з дотриманням вимог встановлених ЦПК України (а.с. 16-17).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суддя постановила оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для її скасування відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваної ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства „ВіЕс Банк, відхилити та залишити ухвалу судді Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: