Справа № 496/4569/16-ц
Провадження № 2/522/6290/17
«30» червня 2017 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» про звільнення майна з-під арешту
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила суд скасувати арешт, накладений на квартиру №17 в будинку під №10 по провулку Водопровідному 1 в м. Одесі, що зареєстрована за ОСОБА_2, яка померла 16 листопада 2015 року, з огляду на наступне. ОСОБА_1 звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2, померлої 16 листопада 2015 року. Державний нотаріус повідомила позивача про наявність обтяжень на спадкове майно квартиру №17 в будинку під №10 по провулку Водопровідному 1 в м. Одесі на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 25 листопада 2015 року, що є перешкодою для реалізації позивачем своїх спадкових прав. Разом з цим, 29 березня 2016 року виконавче провадження закінчено у звязку із смертю боржника, проте арешт з майна не скасовано, що перешкоджає позивачу реалізувати свої цивільні права на спадкове майно.
Відповідачі у судове засідання не зявилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи.
Позивач надала суду заяву, згідно з якою просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Після смерті ОСОБА_2, померлої 16 листопада 2015 року, до Шостої Одеської державної нотаріальної контори звернулась єдиний спадкоємець за законом на все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося дочка померлої ОСОБА_1.
До складу спадкового майна померлої ОСОБА_2 входить квартира №17 в будинку під №10 по провулку Водопровідному 1 в м. Одесі, яка належала останній на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 16 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
Втім, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.05.2017 року №87583067 вказана квартира обтяжена на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №49507149, виданої 03.02.2016 року Відділом державної виконавчої служби Біляївського міського управління юстиції в Одеській області (нині Біляївський міськрайонний Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області).
При цьому, відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міського управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 від 29.03.2016 року №49507148 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №496/1664/15-ц, виданого 25.11.2015 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 28 549,48 гривень, закінчено у звязку зі смертю боржника, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладеного за постановою державного виконавця ВП №49507148 від 03.02.2016 року.
Наведене свідчить, що державним виконавцем прийнято відповідне рішення про скасування арешту на спірну квартиру, втім, наведене жодним чином не узгоджуються із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На момент розгляду справи арешт на квартиру №17 в будинку під №10 по провулку Водопровідний 1 в м. Одесі є чинним, що свідчить про формальне збереження дії постанови державного виконавця, а також фактичне невиконання державним виконавцем постанови про скасування арешту.
Одночасно судом зясовано, відповідно до довідки ПАТ КБ «Приват Банк» від 26.04.2017 року №GVMO-5CF4-ODNF-0UF9 ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 26.04.2017 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приват Банк».
Таким чином, існують одночасно дві підстави для зняття обтяжень у вигляді арешту з квартири №17 в будинку під №10 по провулку Водопровідний 1 в м. Одесі постанова державного виконавця від 29.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арешту, яка не була виконана, та відсутність заборгованості боржника перед банком.
Суд має врахувати, що лише ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження без наступного направлення її на виконання не свідчить про скасування обтяжень з майна.
За правилом ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
Враховуючи, що боржник померла, виконавче провадження закінчено, правонаступники ОСОБА_2 до участі у виконавчому провадженні не залучались, обовязок направлення постанови державного виконавця для виконання до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно, залишається власне за державним виконавцем.
При оцінці дій державного виконавця з накладення арешту на майно боржника та припинення його чинності, суд має застосовувати загальні вимоги, що висуваються чинним законодавством під час оцінки рішень, дій всіх субєктів владних повноважень, встановлені у ч. 3 ст. 2 КАС України. Ці правила носять матеріально-правовий характер та ними мають керуватися всі без винятку посадові (службові) особи органів державної влади як носії владних повноважень.
Державний виконавець, як субєкт владних повноважень, реалізуючи свої функції, повинен підкорювати свої дії вказаним загальним публічно-правовим вимогам-принципам, а саме: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Проте, у цьому випадку державним виконавцем не дотримано вказаних принципів та, як наслідок, міра запобіжного заходу у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_2 є дійсною навіть після ухвалення постанови про припинення чинності арешту.
Додатково судом у цьому судовому провадженні має бути надана правова оцінка поведінці відповідачів: систематична неявка у судові засідання свідчить про відсутність заінтересованості відповідачів у вказаному спорові й у подальшому збереженні заходів, встановлених на заборону відчуження майна боржника за виконавчим провадженням; додатково судом враховано й фактичне визнання відповідачами вимог позивача у цих правовідносинах, шляхом надання відомостей щодо відсутності заборгованості перед банком за кредитним договором.
Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на фактичне визнання відділом державної виконавчої служби позовних вимог позивача, що відображено в постанові державного виконавця від 29.03.2016 року №49507148 про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арешту, суд вважає збереження арешту на майно, що належить позивачу в порядку спадкування за законом недоцільним та таким, що порушує його цивільні права на спадкове майно.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зазначений принцип непорушності права власності реалізується в правилі ст. 321 ЦК України, відповідно до якого право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з розясненнями за постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту з квартири з квартири №17, розташованої за адресою: м. Одеса, пров. Водопровідний 1, будинок №10, що належала на праві власності ОСОБА_2, накладеного на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області №49507148 від 03.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Одночасно з наведеними висновками, суд має застерегти, що його висновки, викладені в цьому рішенні, носять попередній характер, що можуть бути спростовані відповідачами в заяві про перегляд цього заочного рішення за допомогою нових доказів, що матимуть істотний характер для оцінки спірних правовідносин.
Керуючись ст. 41 Конституції України, п.1 ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 321, ст. ст. 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, ч.2 ст. 114, п.1 ч.1 ст.152, 169, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Зняти арешт з квартири №17, розташованої за адресою: м. Одеса, пров. Водопровідний 1, будинок №10, що належала на праві власності ОСОБА_2, накладеного на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області №49507148 від 03.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ

30.06.2017