Справа № 201/2375/17
Провадження № 2/201/1222/2017
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.
при секретарі - Кірієнко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки та припинення дії договору іпотеки,
В С Т А Н О В И В:
14.02.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки та припинення дії договору іпотеки (а.с. № 5 7).
Ухвалою суду від 17.02.2017р. позов було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с. № 15). 24.02.2017р. до суду надійшла уточнена позовна заява з належним оформленням відповідно до вимог ухвали суду від 17.02.2017р., за якою 27.02.2017р. відкрито провадження у справі (а.с. № 19 - 22, 31).
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка, в уточненій позовній заяві, посилалася на те, що 09.09.2016р. між нею та відповідачем було укладено договір позики № 1, відповідно до умов якого позивачкою було надано відповідачу позику у сумі 3 000 000 грн. При підписанні вказаного договору сторонами було погоджено строк повернення позики, який відповідно до п. 6 договору встановлений до 31.10.2016р. (включно). 19.10.2016р., з метою забезпечення належного виконання прийнятих на себе обовязків щодо повернення позики, між позивачкою та відповідачем було укладено договір іпотеки. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки встановлено, що предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: квартира № 49, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира в будинку № 35Т; паркувальне місце № 47 у нежитловому приміщенні № 56 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира, буд. № 35Т; паркувальне місце № 48 у нежитловому приміщенні № 56 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира, буд. № 35Т. Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки ринкова вартість предмету іпотеки визначена у сумі 3 000 000 грн. Згідно п. 1.4 договору заставна вартість дорівнює 3 000 000 грн. Відповідно до п. 5.2 договору іпотеки визначено, що позивач, як іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за договором позики, забезпеченого цією іпотекою, а якщо вимога не буде задоволена протягом 30 днів звернути стягнення на предмет іпотеки. Сторони при укладенні договору іпотеки, також домовилися про таке (п. 3.1.4 договору іпотеки) у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим договором та/або за договором позики, зазначеним у п. 1.1 договору, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом подання позову про звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем або реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок врученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи витрати на утримання предмета іпотеки, а також витрат, повязаних з реалізацією предмета іпотеки. При укладенні договору іпотеки між сторонами було досягнуто згоди, що у разі якщо відповідач не зможе повернути вчасно борг, він передасть право власності на предмет іпотеки, для чого підпише відповідний договір із позивачем (п. 5.3 договору іпотеки). Як зазначає позивач, станом на дату подачі позовної заяви, відповідач від повернення позики ухиляється. Добровільно прав власності на предмет іпотеки не передає. Приймаючи до уваги положення п. 5.3 договору іпотеки, яка надає право іпотекодержателю обирати яким чином захищати свої порушені права, а саме на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріусу або в позасудовому порядку. Враховуючи той факт, що в позасудовому порядку дійти згоди із іпотекодавцем буде не можливо. Більш того іпотекодавець ухиляється також і від укладення договору про задоволення вимог кредитів, на підставі якого право власності на предмет іпотеки має перейти до позивача. За викладеного, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на обєкти нерухомого майна за позивачем.
Представник позивачки адвокат ОСОБА_3 (діє на підставі договору про надання юридичних послуг адвоката від 13.02.2017р. а.с. № 18) в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. № 48).
Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 19.04.2017р. а.с. № 39 40) в судове засідання надав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення судом, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. № 49).
Розгляд справи відбувався за правилами ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України без участі сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.09.2016р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики № 1, відповідно до умов якого позивачкою було надано відповідачу позику у сумі 3 000 000 грн. (а.с. № 8).
При підписанні вказаного договору сторонами було погоджено строк повернення позики, який відповідно до п. 6 договору встановлений до 31.10.2016р. (включно).
19.10.2016р. з метою забезпечення належного виконання прийнятих на себе обовязків щодо повернення позики, між позивачкою та відповідачем було укладено договір іпотеки (а.с. № 9 14).
Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки встановлено, що предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: квартира № 49, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира в будинку № 35Т; паркувальне місце № 47 у нежитловому приміщенні № 56 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира, буд. № 35Т; паркувальне місце № 48 у нежитловому приміщенні № 56 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського Володимира, буд. № 35Т.
Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки ринкова вартість предмету іпотеки визначена у сумі 3 000 000 грн. Згідно п. 1.4 договору заставна вартість також дорівнює 3 000 000 грн.
Відповідно до п. 5.2 договору іпотеки визначено, що позивачка, як іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за договором позики, забезпеченого цією іпотекою, а якщо вимога не буде задоволена протягом 30 днів звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п. 5.3 договору іпотеки іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до п. 5.3.1 договору у разі звернення стягнення в судовому порядку, іпотекодержатель має право отримати у власність предмет іпотеки, для чого іпотекодержатель має звернутись із відповідним позовом до суду із вимогами щодо звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки. У разі винесення судом рішення про визнання права власності на предмет іпотеки заборгованість іпотекодавця по договору займу вважається погашеною.
Згідно п. 5.4.1 договору рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноособово.
Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.
12.01.2017р. позивачка звернулася до відповідача з письмовою вимогою про передання предмету іпотеки у власність ОСОБА_1 (а.с. № 30).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його сконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Стаття 12 Закону України «Про іпотеку» визначає право іподекодержателя у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 20 ЦК України, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.
Відповідно до змісту позову у звязку з порушенням позичальником умов договору позики, позивачка, керуючись договором іпотеки, Законом України «Про іпотеку» обрала в якості способу звернення стягнення на предмети іпотеки -вступ у право власності на предмети іпотеки на підставі рішення суду.
Згідно п. 5.4.1 договору іпотеки підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотеко держателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.
В матеріалах справи наявна заява представника відповідача, в якій останній, діючи від імені свого довірителя, визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачкою в рахунок боргу за укладеним між сторонами договором позики (а.с. № 49).
Отже, за встановленого вбачається, що сам договір іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 37 Закону України Про іпотеку, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Та саме, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).
Також суд приходить до висновку, про недоведеність позивачкою факту невизнання, заперечення або оспорювання відповідачем права позивачки на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, а також неможливості реєстрації ним права власності на предмет іпотеки у порядку, визначеному умовами договору застави.
Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, існуючі норми права, правові висновки ВСУ, які є обов'язковими для судів при вирішенні справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання в судовому порядку права власності за іпотекодержатедем задоволенню не підлягають.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що рішенням суду відмовлено в задоволені позовних вимог, то підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 9280 грн. (а.с. № 3 - 4) не має.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 33, 37, 38-40 Закону України „Про іпотеку, ст. ст. 526, 527, 530, 629, ч. 2 ст.1054 ЦК України, Постановами ВСУ по справах № 6-1851цс15, №6-2830цс15, 6-1243цс16, № 6-2457цс16, ст. ст. 8, 10, 11, 57- 60, 74-76, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки та припинення дії договору іпотеки - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.