Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2384/16-ц

2/330/64/2017

"27" вересня 2017 р. Якимівський районний суд 3апорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Шеліповій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою з наступних підстав.

Позивачці на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1. Відповідачеві на праві власності належить суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_2, яка межує з ділянкою позивачки. Як зазначає позивачка, відповідач на належній йому земельній ділянці, впритул до земельної ділянки позивачки, самовільно збудував три споруди для тримання домашньої худоби, у яких тримає крупну рогату худобу, свиней. Позивачка вказує, що відповідач не забезпечує належні умови утримання худоби, тому створюється цілодобово неприємний сморід та шум, це унеможливлює нормальне життя позивачки та членів її родини у належному їй будинку. На думку позивачки, відповідачем порушуються норми діючого законодавства та правила добросусідства.

На підставі викладеного, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні належними їй житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок відповідача трьох самовільно збудованих споруд для тримання худоби, розташованих на належній йому земельній ділянці уздовж межі із земельною ділянкою позиваки, а також заборонити відповідачу здійснювати на належній йому земельній ділянці діяльність з тримання худоби. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач у судовому засіданні заперечує проти позову, вказуючи на те, що на теперішній час вже почав самостійно розбирати самовільно побудовані споруди для тримання худоби, оскільки крупну рогату худобу вже взагалі не тримає, а тримає лише птицю, кіз та одну свиню. Також пояснив, що дійсно раніше займався розведенням худоби, однак створював належні умови для тварин, жоден з сусідів на сморід не скаржився, відходи вивозив регулярно, два-три рази на рік.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачці на праві приватної власності належать житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0563 га з кадастровим номером НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності від 12.08.2016 року, належить житловий будинок за адресою : АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 1225,00 кв.метри, з кадастровим номером НОМЕР_2, належній відповідачеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

У відповідності до Витягу з державного земельного кадастру від 30.11.2015 року НОМЕР_4, земельні ділянки позивачки та відповідача межують одна з одною.

На належній відповідачеві земельній ділянці ним було самовільно побудовано три споруди, у яких він тримав худобу.

Ці факти визнані сторонами у судовому засіданні, тому, на підставі ст. 61 ЦПК України, суд вважає їх достовірно встановленими.

При цьому, сторона позивача стверджує, що від того, що на подвір'ї відповідача утримується багато худоби, а належний догляд за тваринами відповідачем не здійснюється, у будинку та у дворі позивачки постійно присутній сильний сморід, що унеможливлює їй та членам її родини нормальну життєдіяльність, негативно впливає на психічне здоров'я.

Ці доводи відповідач заперечує.

Однак, посилання позивачки підтверджено у судовому засіданні допитаними у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданими до матеріалів справи фотографіями.

Заперечення ж відповідача ним жодним чином доведені не були.

Таким чином, суд вважає, що посилання позивачки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Статтею 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічної о благополуччя населення» від 24.02.1994 року передбачено, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення, відповідно до вимог санітарних норм, а також, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Згідно с Державними будівельними нормами «Планування і побудова міських і сільських поселень» ДБН 3692**

3.26 Відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору, не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку наявність самовільно побудованих споруд на ділянці відповідача порушує ДБН, а відповідно - і права позивачки як власниці.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, вимоги позивачки до відповідача щодо усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом знесення відповідачем самочинно збудованих споруд є цілком обґрунтованими і законними, тому суд вважає за необхідне їх задовольнити.

Крім того, згідно до пп. а), б), г), е) ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані:

а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням:

б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля:

г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон:

Згідно ч.1,2 ст. 103 та ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення гоню).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

При цьому, суд приймає до уваги те, що дійсно через тримання відповідачем худоби та здійснення неналежного догляду за нею, на подвір'ї позивачки постійно присутній сморід та шум, це підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків, які також мешкають на суміжних з відповідачем земельних ділянках. Таким чином, посилання сторони позивача на те, що призводить до шкідливого впливу на психічне здоров'я позивачки та членів її родини, оскільки постійно сильно дратує та викликає безперечно неприємні відчуття, на думку суду, є цілком доречними.

Посилання ж відповідача на те, що на теперішній час ним наведено порядок і значно зменшено поголів'я худоби, на думку суду, доводів позивачки не спростовує, оскільки сам відповідач пояснює, що не планує взагалі припиняти розведення худоби, до звернення позивачки до суду ніяких мір для зміни ситуації, не дивлячись на її неодноразові звернення, відповідачем не приймалися, тому прийняті відповідачем заходи носять тимчасовий характер.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивачки щодо заборони відповідачеві здійснювати діяльність з тримання худоби на належній йому земельній ділянці.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки підлягають задоволенню позовні вимоги у повному обсязі, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею і належним чином підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 39, 103, 104 Земельного Кодексу України, Законом України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою площею 0,0563 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення ОСОБА_3 за власний рахунок трьох самовільно побудованих споруд для тримання худоби на належній ОСОБА_3 земельній ділянці по АДРЕСА_2, розташованих уздовж межі з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Заборонити ОСОБА_3 здійснювати діяльність з тримання худоби в межах належної йому на підставі державного акту НОМЕР_5 земельної ділянки площею 1225,00 кв.м з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_2

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо через Якимівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: Федорець С.В.