Справа №489/1045/17 05.10.2017 05.10.2017 05.10.2017
Провадження №22-ц/784/2116/17
Категорія 41 Єдиний унікальний номер 489/1045/17
Номер провадження 22-ц/784/2116/17
Головуючий у І інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого - Прокопчук Л.М.,

Суддів - Галущенка О.І., Кушнірової Т.Б.

Із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.,

За участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_2, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він є адвокатом, депутатом Миколаївської міської ради. На його погляд, він є особою, гідною довіри людей, спокійною, врівноваженою, з чіткими принципово життєвими позиціями людиною, відомою як у м. Миколаєві так за його межами, має незаплямовану репутацію. З відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2017 року розірвано. Відповідачка, яка є добре обізнаною з обставинами та статусом позивача у суспільстві, розповсюджує недостовірну інформацію про його особисті якості та поведінку, шляхом повідомлення даної інформації третім особам. Так, 18 грудня 2016 року вона ініціювала зустріч з колегою позивача ОСОБА_5, повідомивши їй при зустрічі про начебто вчинення позивачем відносно відповідача протиправних дій (нанесення тілесних ушкоджень), намагаючись створити в уявленні ОСОБА_5 образ позивача як не гідної довіри, неадекватної, психічно неврівноваженої людини, схильної до немотивованого насильства. При зустрічі з ОСОБА_5 наприкінці грудня 2016 року та наприкінці січня 2017 року відповідач продовжила повідомляти негативну, таку, не відповідає дійсності, інформацію про позивача, намагаючись завдати шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Крім того, 23 лютого 2017 року при зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, продовжуючи розповсюдження інформації, відповідач повідомила їм ту саму негативну інформацію про позивача, що до цього повідомляла ОСОБА_5 Крім того, 17 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до правоохоронних органів із заявою щодо факту вчинення позивачем відносно неї правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України. За вказаними фактами внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проте, такі заяви містять недостовірну інформацію, оскільки, на час скоєння зазначених правопорушень позивача не було в м. Миколаєві. Розповсюдження негативної інформації, на його думку створює негативну думку про нього та завдає йому моральної шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, просив визнати інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 третім особам, в тому числі правоохоронним органам, шляхом усних повідомлень та письмової заяви щодо того, що 17.12.2016 року о 16 год.57 хв. по вул. Садова навпроти «Сіті центру» колишній чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на автомобілі «Хонда» сірого кольору НОМЕР_1 погрожував їй фізичною рас правою, має при собі зброю, а також того, що 17.12.2016 року ОСОБА_4 ОСОБА_3 були нанесені тілесні ушкодження, такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати її спростувати поширену нею недостовірну інформацію, яка порочить його ділову репутацію шляхом надіслання відповідачем засобами поштового зв'язку за власний рахунок такого, що набрало законної сили, рішення суду у даній справі на адреси всіх осіб, яким відповідачем була повідомлена зазначена недостовірна інформація; стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 27 грн.(а.с. 2-8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2017 року позов частково задоволено.

Визнано інформацію, розповсюджену ОСОБА_3, шляхом усних повідомлень, щодо того, що "17 грудня 2016 року ОСОБА_4 погрожував їй фізичною розправою", а також того, що "17 грудня 2016 року ОСОБА_4 були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_3 " - такою, що є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4

Спростовано вказану інформацію шляхом повідомлення про ухвалення у справі судового рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 27 грн.00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Розподілено судові витрати (а.с.159-163).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення по справі, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 165-167).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. В письмових запереченнях, що надійшли від нього, просив розглянути справу без його участі, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3

Позивач є діючим адвокатом, згідно Свідоцтва НОМЕР_2 від 26 лютого 2004 року, виданого Київською обласною КДКА, депутатом Миколаївської міської ради, брав участь у конкурсі на зайняття посади судді у складі Верховного Суду, отже є публічною особою.

Згідно обліків Інтегрованої інформаційно-пошукової системи ОВС України та журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області зареєстровані заяви ОСОБА_3, а саме:

17 грудня 2016 року за фактом погроз фізичною розправою їй з боку позивача 17 грудня 2016 року о 16 год 57 хв по вул. Садова навпроти ТЦ «Сіті-Центр» (ЖЄО №28914). Згідно Висновку від 17 грудня 2016 року за результатами розгляду матеріалів (виклик не підтвердився, з письмовими заявами та скаргами ніхто не звертався, фактів порушення громадського порядку не виявлено) було прийнято рішення про припинення подальшої перевірки.

17 грудня 2016 року за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень з боку позивача (за заявою про прийняття заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_4, який 17 грудня 216 року близько 12.00 год знаходячись на території Одеського аеропорту спричинив їй тілесні ушкодження - вкусив та погрожував фізичним насильством ) (ЖЄО №28923). За вказаним фактом матеріали внесені до єдиного реєстру досудового розслідування № 005976 за ст. 125 ч. 1 КК України від 18 грудня 2016 року та 22 грудня 2016 року слідчим Центрального ВП ГУНП Фомічовою О.В. вказане кримінальне провадження закрито за заявою ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, опитані в судовому засіданні пояснили, що відповідач зверталась до них безпосередньо після вказаних подій, та у розмові, обговорюючи стосунки, які склалися між нею та позивачем, між іншим заявила, що ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження, погрожував фізичною розправою, намагаючись створити в уявленні цих осіб образ позивача як не гідної довіри, неадекватної непорядної особи, злісного правопорушника, майже злочинця.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що в судовому засіданні було доведено факт розповсюдження відповідачем шляхом усних повідомлень інформації, яка є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Так, ч. 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Частиною 1 статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, ім'я (найменування), авторство, свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 N 1»)

За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов'язаними суб'єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 N 1», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до пунктів 9, 12 постанови Пленуму Верховного суду України N 1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Пунктом 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 роз'яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, а тому має бути доведена, чи оціночним судженням, яке не підлягає доведенню і спростуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції за клопотанням позивача допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факт доведення до них відповідачем інформації про те, що позивач 17.12.2016 року погрожував відповідачу фізичною розправою, а також про те, що позивач заподіяв відповідачу тілесні ушкодження.

Більш того, у матеріалах справи наявні і постанова від 26.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 005976, і висновок про припинення подальшої перевірки за ЖЄО № 28914, що є належними та допустимими доказами відсутності фактів і обставин, які згодом відповідачем були повідомлені свідкам з метою завдання шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача.

Відповідач, заперечуючи в апеляційній скарзі вказані обставини, інших доказів суду не надала. На те, що відповідач перебувала у неприязних відносинах із зазначеними свідками, вона не посилається. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення відповідача, яка заперечувала факт повідомлення вказаним свідкам недостовірної інформації, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що в судовому рішенні не зазначено, яка саме інформація поширювалась, у який конкретно час та у якому місці, яким способом, не відповідають дійсності, оскільки судовим рішенням зазначені обставини встановлені та зазначені.

З посиланням в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив чи є інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням, погодитись не можна, оскільки інформація, поширена відповідачем, носить стверджувальний характер, про що мається висновок в рішенні суду.

Твердження в апеляційній скарзі, що позивач не довів факту того, що внаслідок поширення недостовірної інформації були порушені його особисті немайнові права, носить загальний характер. Суд вірно з цього приводу зазначив в рішенні, що враховуючи місце роботи позивача, його соціальний статус, поширення інформації про порушення позивачем норм чинного законодавства, принципів моралі, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Пунктом 25 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено коло осіб, які відносяться до національних публічних діячів. За родом своїх занять, посадою позивач до них не відноситься, тому висновок суду про те, що він є публічною особою є помилковим, але він не впливає на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Враховуючи вищенаведене, положення ст. 308 ЦПК України колегія приходить до висновку про те, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий Судді