У х в а л а

20 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»), треті особи: Незалежна профспілка працівників ДП «ІМТП», Профспілка робітників морського транспорту ДП «ІМТП», Спілка професіоналів докерів-механізаторів ДП «ІМТП», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 17 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Одеської області 13 жовтня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив: визнати незаконним та скасувати наказ ДП «ІМТП» від 21 квітня 2015 року № 228/О-4 про припинення трудового договору з ОСОБА_4 за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); поновити ОСОБА_4 на роботі в ДП «ІМТП» на посаді тальмана; стягнути з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_4 54 тис. 564 грн 3 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Стягнув з ДП «ІМТП» 1 тис. 151 грн 96 коп. судового збору в дохід держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 березня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ДП «ІМТП» відхилила, рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року залишила без змін.

2 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 32 КЗпП України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня і 14 грудня 2016 року, 1 лютого 2017 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано зазначену норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 березня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на те, що звільнення позивачки проведено за відсутності згоди профспілкового органу (тобто з порушенням вимог трудового законодавства), а тому вона підлягає поновленню на роботі; крім того, на її користь підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку (з чим погодився суд касаційної інстанції), що переміщення ОСОБА_4 на посаду тальмана 3-го терміналу відбулося без порушення вимог трудового законодавства.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня і 14 грудня 2016 року, 1 лютого 2017 року, наданих для порівняння, суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд, вказав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У постанові від 16 грудня 2015 року, на яку заявниця посилається на підтвердження передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень, Верховний Суд України, залишивши в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним наказу відповідача щодо переміщення позивача на роботу до новоствореного підрозділу, дійшов висновку, що наказ про переміщення виданий з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки без згоди позивача відбулась зміна істотних умов його праці, зокрема позивач був переміщений з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду служби побуту на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду (підрозділ ЖЕС робітники відділу побуту).

У цій постанові Верховний Суд України висловив правову позицію, що з урахуванням статей 21, 32 КЗпП України власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ними - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Отже, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників ДП «ІМТП», Профспілка робітників морського транспорту ДП «ІМТП», Спілка професіоналів докерів-механізаторів ДП «ІМТП», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк