У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий Дім», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Київський страховий Дім» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 вересня 2014 року за участю належного йому на праві власності автомобіля марки Kia Rio, під його керуванням, та автомобіля Opel Kadett, яким керував ОСОБА_4, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП).

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Стягнуто з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду у розмірі 63 470 грн 72 коп. та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Після набрання вироком законної сили, він звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») із заявою про виплату страхової виплати в межах суми страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн та 5 000 грн за завдану моральну шкоду.

Листом від 09 липня 2015 року відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що задоволено позов у кримінальному провадженні, а також з підстав несвоєчасного повідомлення про настання ДТП застрахованою особою.

Посилаючись на те, що така відмова є незаконною, просив стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» на свою користь грошові кошти з урахуванням пені та 3 % річних, а саме: майнову шкоду у розмірі 55 539 грн 73 коп. та 5 553 грн 97 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 34 157 грн 69 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Київський страховий дім» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги ПрАТ «Київський страховий Дім» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 10 вересня 2014 року за участю автомобіля марки Kia Rio, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки Opel Kadett, яким керував ОСОБА_4, сталася ДТП.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Задоволено цивільний позов у кримінальному провадженні, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 63 470 грн 72 коп. та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Також встановлено, що після набрання вироком законної сили, ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про здійснення страхової виплати в межах суми страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн та 5 000 грн за завдану моральну шкоду.

Згідно з висновком експертизи від 06 березня 2015 року, проведеної за ухвалою суду в рамках кримінального провадження, розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_3, з урахуванням втрати товарної вартості автомобіля, складає 106 489 грн 08 коп.

Відповідно до відповіді від 09 липня 2015 року відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що він на власний розсуд обрав спосіб захисту порушених прав шляхом звернення до суду із вимогами до особи, що заподіяла шкоду, що не суперечить чинному законодавству України.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог та визнав відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування неправомірною, стягнувши страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності за відрахуванням розміру стягнутої шкоди з винної особи.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч. ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року № 6-954цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з цивільним позовом, який було розглянуто в кримінальному провадженні, безпосередньо до винуватця ДТП, у якому просив стягнути з останнього на свою користь майнову шкоду, розмір якої підтверджено висновком експертизи, з урахуванням суми страхового відшкодування, яке буде сплачено страховиком особи, яка винна в скоєні ДТП.

Тобто ОСОБА_3 скористався своїм правом звернення до особи, яка завдала йому майнової шкоди, маючи намір після стягнення суми збитків з ОСОБА_4 звернутись до його страховика, що не заборонено чинним законодавством.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пункт 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, відповідальність, зокрема за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що в діях страховика відсутні порушення вимог ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин, перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, оскільки вони є законні та обґрунтовані, а доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Приватної акціонерної страхової компанії «Київський страховий Дім» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

О.М. Ситнік

О.В. Ступак