АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про визнання кредитного договору недійсним в частині, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач звернувся із позовом, в якому зазначив, що 10 жовтня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /Т/973810, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних, щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту і терміном повернення до 09 жовтня 2018 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, тому Банк просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість станом на 15 грудня 2015 року у розмірі 143 240,35 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 96 901,82 грн., відсотків - 18,53 грн., комісії - 41 070,00 грн., штрафу - 5 250,00 грн., а також просив стягнути судовий збір в розмірі 2 148,60 грн. (а.с.3-5)

Відповідач проти позову заперечував і просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення суми кредиту в розмірі 83891,00 грн., комісії за супроводження кредиту в розмірі 41 070,00 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 14,75 грн. та штрафу в розмірі 5 250,00 грн. Звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними пункти 2.1.2, 2.1.3, 3.5, 3.6., 3.8, 3.9, 3.10, 3.11, 4.3.5, 4.3.9, кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року, а також додаток №1 до вказаного договору в частині обов'язку ОСОБА_1 щомісячно сплачувати на користь ПАТ «Актабанк» комісію за супроводження кредиту в розмірі 2 400,00 грн. На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»встановлено заборону для банків передбачати у кредитних договорах на споживчі потреби будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умови кредитного договору щодо обов'язку позичальника сплачувати банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2 400,00 грн. прямо суперечать положенням Закону, оскільки встановлена банком в кредитному договорі щомісячна комісія за супроводження кредиту є платою за дії, які не є послугою, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач вважає умову кредитного договору щодо обов'язку позичальника сплачувати банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2 400,00 грн. несправедливою та такою, що встановлює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. (а.с.48-51, 65-68, 70-73)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року позов ПАТ «Актабанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Актабанк» заборгованість за кредитним договором на споживчі потреби № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року, яка за період з 10 жовтня 2013 року по 15 грудня 2015 року складає у загальному розмірі 78440,35 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Актабанк» судовий збір у сумі 1181,73 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено нікчемність пунктів 2.1.2., 2.1.3. пункту 2.1. статті 2, пунктів 3.5., 3.6., 3.8., 3.9., 3.10., 3.11. статті 3, підпунктів 4.3.5., 4.3.9. пункту 4.3. статті 4 кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1, а також нікчемність Додатку № 1 до кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року в частині обов'язку позичальника ОСОБА_1 щомісячно сплачувати на користь ПАТ «Актабанк» щомісячну комісію за супроводження кредиту. Стягнуто з ПАТ «Актабанк» судовий змір у сумі 551,20 грн. в дохід держави. (а.с.101-107)

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Актабанк» - Бойко О.І. посилався на незаконність та необґрунтованість рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року, просив його змінити в частині відмови у стягненні нарахованої комісії в сумі 64800 грн., задовольнити позовні вимоги ПАТ «Актабанк» в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в договорі відсутні несправедливі умови, нечіткі або двозначні положення, не встановлені платежі, які банк здійснює на власну користь, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Вважає, що позичальник був належним чином обізнаний про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, тому підстави для визнання пунктів кредитного договору нікчемними у розумінні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Вказує, що задовольняючи зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування та сплати комісії, судом скасовані також пункти договору, якими врегульований порядок сплати заборгованості по кредиту, відсоткам, штрафам. (а.с.109-111)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.135-138)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, представників сторін, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /Т/973810 на споживчі потреби, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних і терміном повернення до 09 жовтня 2018 року. (а.с.9-11)

За укладеним сторонами графіком, що оформлений Додатком № 1 до вищезазначеного кредитного Договору ОСОБА_1 мав обов'язок щомісячно погашати борг у визначеному сторонами розмірі. (а.с.12)

Цих обставин, підписання кредитного договору, додатку №1 і отримання у кредит коштів сторони не заперечували. Відповідач неналежним чином виконував зобов'язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів за договором.

За п. 1.3 вказаного Договору сторони погодили, що кошти надаються Банком Позичальнику на споживчі потреби, тому колегія суддів погодилась із доводами відповідача, що вказаний кредит є споживчим.

Згідно з п. 2.1.2 Договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 2400 грн., що розраховується як 2,40 % від розміру кредиту, вказаного в п. 2.1 договору та включається в суму щомісячного платежу.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору в день підписання кредитного договору клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ «Актабанк», у розмірі 2,00% від суми кредиту, вказаної в п. 2.1 цього договору, що складає 2000 грн.

За п. 3.5 Договору нарахування комісій за супроводження кредиту здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в поточному місяці. При цьому при повному достроковому погашенні кредиту за ініціативою клієнта комісія нараховується і в дату остаточного розрахунку.

Згідно з п. 3.6 Договору сплата комісій здійснюється у строки/терміни, зазначені в п. 3.4 цього договору, у відповідності до п.п. 2.1.4 цього договору.

За умовами п. 3.4 Договору сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту, у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Згідно з п. 3.8 Договору моментом (днем) повернення кредиту (його відповідної частини), сплати процентів за користування кредитом, комісії за супроводження кредиту вважається день зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом позичальника перед банком, на відповідний позичковий рахунок, суми процентів, що мають бути сплачені за користування кредитом на рахунок нарахування процентів, суми комісії за супроводження кредиту, а також можливої пені та штрафних санкцій на відповідні рахунки в ПАТ «АКТАБАНК», у випадках, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.9 кредитного Договору погашення заборгованості позичальника за цим Договором здійснюється в наступній черговості: штрафи, пені за порушення строків погашення кредиту; прострочений щомісячний платіж, зокрема: прострочена щомісячна комісія; прострочені проценти; прострочена частина основного бору; черговий щомісячний платіж (в дату сплати щомісячного платежу), строкова щомісячна комісія; строкові проценти; строкова сума основного боргу; суми дострокового погашення основного боргу (в дату сплати щомісячного платежу); в останню чергу відшкодовуються витрати банка, пов'язані з пред'явленням вимоги за цим договором, а також відшкодуванням збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобов'язань за цим Договором.

За умовами п. 3.10 кредитного Договору у разі, якщо станом на датку сплати щомісячного платежу залишок грошових коштів на транзитному рахунку недостатній для сплати чергового щомісячного платежу згідно з п. 2.1.3 цього договору, банк здійснює списання з транзитного рахунку наявних грошових коштів в порядку, обумовленому п. 3.9 цього договору, при цьому: заборгованість зменшується на суму, списаних з транзитного рахунку наявних грошових коштів; щомісячний платіж, що був сплачений не в повному обсязі, вважається пропущеним; частина основного боргу, проценти, а також щомісячна комісія, що входить до складу пропущеного щомісячного платежу, вважається простроченим з наступного дня після дати сплати щомісячного платежу в тій частині, в якій не були погашені, і відповідно утворюють суму простроченого щомісячного платежу.

Згідно п. 3.11 кредитного Договору, Банк має право ініціювати зміну розміру процентної ставки та/або комісії за наданий кредит, в разі зміни облікової ставки Національного банку України, в разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття уповноваженими державними органами України рішень, що прямо чи опосередковано впливають на стан кредитного ринку України.

За пунктами 4.3.5, 4.3.9 Договору передбачених обов'язок Позичальника сплачувати Банку проценти та комісії в строки, встановлені пунктом 2.1.3 цього Договору, та на вимогу Банку у випадках, передбачених п.п. 3.11.3, п.п. 4.2.3, п.п. 4.2.4 цього Договору, достроково протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання Позичальником письмової вимоги Банку, повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливу неустойку (пеню, штраф), а також достроково виконати свої зобов'язання у випадках, в порядку та в строки, що передбачені цим Договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону України від 22.09.2011 р. N 3795-VI, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року і був чинним на час заявлення позову і розгляду справи районним судом, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За пунктом 17 ст. 1 вищевказаного Закону, послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та чинних на час виникнення спірних правовідносин і врегулювання їх судом першої інстанції, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Відповідачем в зустрічному позові заявлено вимогу про недійсність пунктів 2.1.2, 2.1.3, 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11, 4.3.5, 4.3.9 вищевказаного кредитного Договору та Додатку в частині обов'язку позичальника ОСОБА_1 щомісячно сплачувати на користь ПАТ «Актабанк» щомісячну комісію за супроводження кредиту.(а.с. 70-73)

Проте районний суд встановивши в резолютивній частині оскаржуваного рішення нікчемність вищевказаних пунктів Договору залишив поза увагою, що саме таких вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом не заявляв.

Ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ст. ст. 219, 220, 224 цього Кодексу тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст. ст. 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 березня 2016 р. у справі N 6-308цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Оскільки позивач нарахував плату за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку (комісію за супроводження кредиту) за рахунок позивача, що є незаконним, колегія суддів дійшла висновку щодо визнання недійсності (через нікчемність) пунктів 2.1.2., 2.1.3. пункту 2.1. статті 2, пунктів 3.5., 3.6., 3.8., 3.9., 3.10., 3.11. статті 3, підпунктів 4.3.5., 4.3.9. пункту 4.3. статті 4 кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1, а також Додатку № 1 до кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року в частині обов'язку позичальника ОСОБА_1 щомісячно сплачувати на користь ПАТ «Актабанк» щомісячну комісію за супроводження кредиту.

З вищенаведених підстав, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні вимог Банку про стягнення комісії за супроводження кредиту і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги щодо скасування судом також пунктів договору, якими врегульований порядок сплати заборгованості по кредиту, відсоткам, штрафам, оскільки вищевказані оспорювані пункти кредитного Договору визнані судом нікчемними лише в частині, що стосується обов'язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за супроводження кредиту.

Колегія суддів визнала помилковими посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, оскільки у цій справі положення кредитного договору не оспорювалися з підстав їх нікчемності з посиланням на абзац 3 частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Актабанк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року скасувати в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про визнання кредитного договору недійсним в частині - задовольнити частково.

Визнати недійсними пункти 2.1.2, 2.1.3 пункту 2.1 статті 2, пункти 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11 статті 3, підпункти 4.3.5, 4.3.9 пункту 4.3 статті 4 кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та ОСОБА_1, а також Додатку № 1 до кредитного договору № /Т/973810 від 10 жовтня 2013 року в частині обов'язку позичальника ОСОБА_1 щомісячно сплачувати на користь Публічного акціонерного товариства «Актабанк» щомісячну комісію за супроводження кредиту.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б. Левенець

В.М.Ратнікова

Т.О.Невідома

Справа № 22-ц/796/6534/2017

Унікальний номер 756/913/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Шумейко О.І.

Доповідач Левенець Б.Б.