У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому зазначав, що він має відкритий картковий рахунок (карта платіжної системи МастерКард) у ПАТ КБ «ПриватБанк». Рахунок відкрито декілька років тому. На цьому рахунку обліковуються грошові кошти, якими він користувався у закладах торгівлі, мережі Інтернет (в тому числі «Приват24») та знімав у банкоматі. Наприкінці серпня 2016 року - на початку вересня 2016 року він помітив, що користуватися своєю банківською картою він не може, електронна система надсилала повідомлення про відмову у здійсненні платежів через наявність нібито встановленого ним ліміту розрахунків. Він звернувся до відповідача з вимогою про усунення недоліків та отримав електронною поштою листа від 14 вересня 2016 року про відмову в обслуговуванні його картки. У листі було перераховано всі можливі причини з яких банк міг відмовити в обслуговуванні рахунку та не вказано конкретної причини відмови відносно нього. Вважав відмову надуманою, невмотивованою, дискримінаційною та відверто хамською. Відмова в обслуговуванні картки позбавила його можливості користуватися власними грошима. Він дотримується вимог законодавства, не здійснює фінансування тероризму та інших протизаконних речей, крім цього відносного нього не існує судових заборон (застережень) щодо зупинення операцій по рахунку.

Просив визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відмови йому в обслуговуванні його банківського карткового рахунку та зобов'язати поновити обслуговування карткового рахунку в повному обсязі. Крім того, просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, яка завдана незаконними діями відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відмови ОСОБА_4 в обслуговуванні банківського карткового рахунку та зобов'язано поновити обслуговування карткового рахунку у повному обсязі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати у частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 07 травня 2013 року ОСОБА_4 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

У ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4 відкрито банківський рахунок та надано банківську карту платіжної системи MasterCard.

02 вересня 2016 року у телефонному режимі, особою яка не представилася, ОСОБА_4 повідомлено про прийняття ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення про припинення співробітництва з ним та необхідність закриття рахунку.

З метою перевірки відсутності шахрайських дій, 02 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», НБУ, Національної поліції України з відповідним зверненням.

На звернення позивача від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь від 14 вересня 2016 року, у якій зазначено, що Банк змушений відмовити в обслуговуванні картки, виданої позивачеві через одну з описаних причин, а саме: згідно Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску карти у разі надання ним в заяві неправильної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) карти цій особі; призупинити дію картки, а також відмовити в продовженні строку дії карти в разі здійснення операцій, що суперечать інтересам клієнта або банку, з використанням картки або нанесеної на неї інформації; призупинити здійснення розрахунків за картою (заблокувати карту) і/або визнати карту недійсною в разі порушень держателем або довіреною особою вимог законодавства України, умов договору, Умов і Правил надання банківських послуг і/або в разі виникнення овердрафту; призупинити або припинити дію карти, відмовити в продовженні, заміні або видачі нової карти чи доручити будь-якому учаснику міжнародних платіжних систем вилучити карту, якщо: держатель (довірена особа) зумисно неправильно повідомив банку про себе та/або своїх відносин з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі банку та не враховані під час розгляду заяви на відкриття карткового рахунку; держатель понад один раз допустив прострочення погашення мінімального обов'язкового платежу; держатель понад один раз звертався в банк і блокував карту та при цьому за карткою до моменту її фактичного блокування в системі авторизації банку та поміщення до стоп-лиска здійснювалися операції, від яких пізніше держатель відмовився.

Отже, конкретна підстава, яка стосується саме ОСОБА_4 не вказана ні у відповіді, ні у письмових запереченнях, тому судами встановлено неправомірність дій з боку банку щодо відмови в обслуговуванні банківського карткового рахунку позивача.

Оскільки у цій частині судові рішення не оскаржуються, то вони не переглядаються у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди, суди правомірно відмовили у її відшкодуванні.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.