Справа № 2/593/298/2017
У Х В А Л А

Бережанський районний суд Тернопільської області

"23" червня 2017 р. м.БережаниТернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши в дотримання вимог ст.15 ЦПК України, позовну заяву подану ОСОБА_1, як представником позивача ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування договору оренди землі від 18 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, діючи як представник позивача ОСОБА_2, звернувся до Бережанського районного суду. як до суду загальної юрисдикції із позовом до відповідачів ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із вимогами постановити рішення, яким скасувати договір оренди землі, що в м. Бережани, вул. Міцкевича, будинок №- 3 приміщення №1 від 1 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 міською радою і ОСОБА_5 та ОСОБА_4; всі судові витрати покласти на відповідачів.

Вивчивши подану заяву, суд вважає, що провадження за згаданою заявою не може бути відкрите, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати судом в порядку цивільного судочинства.

У позові зокрема зазначено, що рішенням ОСОБА_3 міської ради №-758 від 08 жовтня 2013 року, яким було затверджено проект землеустрою, дозвіл на розробку якого було надано рішенням сесії №-550 від 20 листопада 2012 року та передано в оренду підприємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку для обслуговування торгового павільйону по вул. Міцкевича, 3/1 у м.Бережани стороною позивача було оскаржено в порядку адміністративного судочинства, шляхом подання адміністративного позову. За наслідками судового розгляду такого позову, 16 березня 2017 року Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу, якою постанову суду першої інстанції по цій справі скасовано, а провадження закрито. Таке рішення суду на даний час має законну силу і сторона позивача з ним погодилася.

Суд вважає за доцільне навести підстави прийняття такого рішення судом апеляційної інстанції. Так, в обґрунтування позову зазначено, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 міської ради Тернопільської області та попереднім спорудженням на даній земельній ділянці добудови до торгівельного павільйону ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушено право ОСОБА_2 стосовно здійснення та реалізації права власності на належний їй торговий павільйон, що є суміжнім із торговим павільйоном ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та розділений суміжною стіною. За наслідками апеляційного розгляду, суд прийшов до висновку, що спір, який виник між вищевказаними у особами має вирішуватися в порядку цивільного ( господарського) судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень, а також вимоги про скасування акта про право, виданого на підставі такого незаконного рішення. Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку про те, що у разі прийняття суб»єктом владних повноважень рішенням про передачу земельної ділянки у власність чи оренду( тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності цього набуття фізичною чи юридичною особою має вирішуватися у порядку цивільної ( господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Як вбачається з позовної заяви та додатків, а саме оспорюваного договору оренди землі, такий правочин, укладено 18 жовтня 2013 року між орендодавцем ОСОБА_3 міською радою та орендарем фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 та субєктом підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 на умовах строковості й платності, на підставі рішення сесії ОСОБА_3 міської ради №-758 від 08 жовтня 2013 року,. Предметом таких угод виступала земельна ділянка для будівництва та обслуговування торгового павільйону, яка знаходиться в м.Бережани, по вулиці Міцкевича,, буд. 3, прим. 1 Бережанського району Тернопільської області; й на такій земельній ділянці знаходиться об»єкт нерухомого майна нежиле приміщення торговий павільйон №-1, який є власністю орендаря (ОСОБА_5 та ОСОБА_4Я.).

Сторона поизвача вважає, що відповідачі ОСОБА_4 без законних на те підстав самочинно, без погодження з позивачкою ОСОБА_2 здійснили добудову приміщення до свого торгового павільйону і така прибудова примикає до торгового павільйону позивачки й тим самим їй унеможливлено в доступі до мансардних приміщень її павільйону, внаслідок чого також немає відведення від павільйону позивачки дощових і талих вод, які стікають під його фундамент, що створює його замокання, сирість та руйнування, відсутня можливість утеплення чи оштукатурювання задньої стіни павільйону, тощо.

Отже, як вбачається із змісту позовної заяви сторонами оспорюваного договору є господарюючі субєктами і не є фізичними особами, як і позивачка ОСОБА_2, яка у виниклих правовідносинах виступає не як фізична особа, а як господарюючий суб»єкт, який фактично звернувся до суду за захистом порушеного права та усунення перешкод у здійснені господарської ( підприємницької) діяльності у торговому павільйоні.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.п.3 Постанови від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України,Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, наданих у п.2 Постанови № 10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості справ господарським судам» з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України,суди розглядають у порядку цивільного судочинства справ щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справи проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що провадження за згаданим позовом не може бути відкрите, оскільки заявлені вимоги підлягають вирішенню в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою поданою ОСОБА_1, як представником позивача ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування договору оренди землі від 18 жовтня 2013 року, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати в порядку в порядку цивільного судочинства.

Розяснити про право звернення із заявленими вимогами в порядку позовного провадження, шляхом подання до господарського суду позовної заяви, з дотриманням правил територіальної підсудності.

На ухвалу суду може бути апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня її отримання до Тернопільського обласного апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області, як суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану судову ухвалу.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_6