Справа №481/1399/16-ц 29.06.2017 29.06.2017 29.06.2017
Провадження №22-ц/784/1366/17
Категорія 39 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5, представника відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_6

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

до

ОСОБА_7

про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки,

та зустрічним позовом

ОСОБА_7

до

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

про встановлення факту родинних відносин,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_7, який в процесі судового розгляду уточнили та просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати недійсними державні акти на право власності за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що 12 лютого 2006 року померла їх бабуся ОСОБА_8 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована на території Новоюріївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулась її сестра ОСОБА_7, як спадкоємиця другої черги.

26 грудня 2006 року ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку.

У 2016 році позивачам стало відомо про факт смерті їхнього батька, ОСОБА_9, який помер ще у 1995 році і був сином спадкодавці ОСОБА_8 Отримавши документальне підтвердження факту смерті свого батька , позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з посиланням на те, що свідоцтво про право на спадщину отримала відповідачка, яка у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори.

Посилаючись на те, що видане на імя відповідачки свідоцтво є недійсним, оскільки остання не підтвердила їх родинні звязки з померлою ОСОБА_8, позивачі просили:

-поновити строк звернення до суду,

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом

після смерті ОСОБА_8, яка померла 12 лютого 2006 року, видане на імя ОСОБА_7 26 грудня 2006 року на земельну ділянку для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована в межах території Новоюрївської сільської ради ОСОБА_2 бузького району Миколаївської області;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 601834 від 23 листопада 2007 року, серії ЯГ № 601833 від 23 листопада 2007 року, серії ЯГ № 6018323 від 23 листопада 2007 року видані на імя ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадшину за законом , площею 16,20 га,0,39 га та 0,08 га відповідно, які розташовані в межах території Новоюрївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області;

- витребувати у ОСОБА_7 зазначені земельні ділянки.

У січні 2017 року ОСОБА_7 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин.

Посилаючись на те, що у документах, що підтверджують родинні стосунки ОСОБА_7 та її батьків, а також спадкодавиці при їх видачі було допущені помилки, у тому числі через переклад з російської мови на українську, а тому просила встановити факт родинних стосунків між нею та померлою ОСОБА_8, а саме те, що остання є її рідною сестрою.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26 грудня 2006 року на імя ОСОБА_7 (серії ВЕМ № 489643) після смерті ОСОБА_8, яка померла 12 лютого 2006 року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована в межах території Новоюріївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 601834 від 23 листопада 2007 року, серії ЯГ № 601833 від 23 листопада 2007 року, серії ЯГ № 6018323 від 23 листопада 2007 року видані на імя ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом , площею 16,20 га,0,39 га та 0,08 га відповідно, які розташовані в межах території Новоюрївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Розподілені судові витрати.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволений. Встановлено факт родинних стосунків ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народилася у с. Садове Володимирівського району Миколаївської області, з ОСОБА_8, яка померла 12 лютого 2006 року у с. Новоюріївка Новобузького району Миколаївської області ( актовий запис № 3 від 14 лютого 2006 року) на рівні рідних сестер.Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_6, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та відсутність підстав вважати, що права останніх порушені, просив рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 ті ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів, як спадкоємців першої черги за правом представлення порушенні, а тому підлягають захисту у обраний ними спосіб.

Проте, такі висновки суду є передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьої ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що обставинами, які свідчать про прийняття спадщини є постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подача у встановлений строк спадкоємцем, який не проживав зі спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 12 лютого 2006 року померла ОСОБА_8 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована на території Новоюріївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулась її сестра ОСОБА_7, як спадкоємиця другої черги.

26 грудня 2006 року ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважали, що видачею цього свідоцтва порушені їх права, як спадкоємців першої черги за правом представлення .

Разом з цим,з матеріалів справи вбачається, що після смерті своєї бабусі ОСОБА_8 позивачі з заявами про прийняття спадщини не зверталися, оскільки вважали, що таке право має їх батько ОСОБА_9, який був сином померлої , тобто спадкоємцем першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові,вони були живими на час відкриття спадщини.

Про смерть свого батька ОСОБА_9, померлого 17 березня 1995 року, позивачі дізналися лише у травні 2016 року, отримавши 15 червня 2016 року свідоцтво про смерть. При цьому питання про поновлення своїх прав, як спадкоємців першої черги за правом представлення, на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивачі не ставили.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 6 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.ст.10-11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні.

Проте, позивачі не набувши статусу осіб, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8, звернулись до суду про скасування свідоцтва про права на спадщину іншого спадкоємця, який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину.

Отже, за таких обставин, а саме недоведеності позивачами заявлених вимог про порушення їх прав, як спадкоємців за законом, вирішення питання про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину, яке видане на імя відповідачки, є передчасним, та не підлягає задоволенню.

Проте це не позбавляє позивачів звернутися з вимогами про поновлення своїх прав, як спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_8

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені положення закону та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивачів на користь відповідачки підлягають стягненню понесенні останньою судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі по 1212 грн. 64 коп. з кожної.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду в частині вирішення судом зустрічного позову ОСОБА_7 апеляційним судом не перевірялось, оскільки сторонами в цій частині не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та державних актів про право власності на земельні ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 по 1212 грн. 64 коп. судових витрат з кожної.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_7 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_10