Справа № 457/393/17
провадження №2/457/223/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Остаточно уточнивши позовні вимоги позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4716,08 доларів США.

Позивач мотивує позов тим, що ОСОБА_2 повідомила її, що має намір продати свій магазин на ринку «Галицький підприємець» в м. Трускавці та запропонувала його купити за 15000 доларів США. Наступного дня вона збільшила продажну ціну магазину до 17000 доларів США. 26.03.2014 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 кошти в сумі 3000 доларів США в якості авансу, що підтверджується відповідною розпискою. Однак згодом позивачу стало відомо, що вищевказаного магазину ОСОБА_2 їй продати не може, оскільки вона не має правовстановлюючих документів на вищевказаний магазин та в неї взагалі відсутнє право власності на вищевказане майно. Відтак з вини ОСОБА_2, яка не могла б укласти з нею договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке їй фактично не належало, жодного магазину вона не придбала. Кошти їй повернути вона відмовляється, мотивуючи це тим, що не має звідки їх повертати, окрім того на її усну вимогу заявляє, що якщо вона буде вживати якихось активних дій та звертатися в суд, то вона буде казати, що жодних грошей вона в неї не брала. Після останньої їх розмови ОСОБА_1 зрозуміла, що ОСОБА_2 і не мала наміру повертати їй ці кошти, і заявляючи про їх повернення вона неодноразово вводила її в оману, користуючись її довірою, оскільки в не і взагалі відсутній намір щодо повернення цих коштів! Позивач впевнена, що дії ОСОБА_2 були умисними та спрямованим на шахрайське заволодіння коштами без наміру їх повернути. Оскільки ОСОБА_2 вищевказані кошти по сьогоднішній день не повернула, не зважаючи на неодноразові звернення, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно взяла у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США. Вищевказані кошти вона вважає завдатком за продаж магазину. Продаж належної їй частки в статутному капіталі ПКП «Галицький підприємець» (магазину) не відбувся з вини ОСОБА_1, оскільки остання відмовилася купувати магазин. Спочатку вона мала намір повернути гроші, однак не мала можливості. Згодом дізнавшись, що ОСОБА_1 подала проти неї позов, почала вважати, що вказані кошти є завдатком та вона не повинна їх повертати. Також додала, що за кілька тижнів перед тим ОСОБА_1 позичала в неї 3000,00 доларів США, які їй віддала за кілька днів чи в день передачі їй коштів за магазин.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, показала, що вона є сестрою позивачки ОСОБА_1 Від сестри їй стало відомо, що ОСОБА_2 продає магазин на ринку «Галицький підприємець». Сестра передала ОСОБА_2 3000,00 доларів авансу за придбання магазину. Однак через вихідні дізнавшись, що в ОСОБА_2 відсутні документи на магазин та і остання підняла ціну продажу з 15000,00 доларів США до 18000,00 доларів США, відмовилася від покупки. Про те, що ОСОБА_1 позичала гроші у ОСОБА_2 їй нічого не відомо. Неприязних стосунків з ОСОБА_2 вона не має та не має наміру її оговорити.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, показав, що він є знайомим позивачки ОСОБА_1 В березні 2014 року до нього звернулася позивачка та попросила позичити їй 1500,00 доларів США, оскільки вона мала намір придбати магазин у ОСОБА_2 і їй потрібно було дати останній 3000,00 доларів США в якості авансу. Ще 1500,00 доларів США зі слів ОСОБА_1 їй позичив її колишній чоловік. Оскільки він часто ходить обідати в кафе «Віра», що поблизу ринку «Славутич» в м. Трускавці, то ОСОБА_1 попросила його бути присутнім в кафе, коли вона буде передавати гроші ОСОБА_2, оскільки боялася за власну безпеку. Про те, що він буде в кафе та про своє знайомство з ним ОСОБА_1 ОСОБА_2 не розказувала. Він пішов в кафе та замовив обід. Коли він обідав то в кафе зайшли ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які сіли за інший столик. З свого місця він бачив як ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 гроші, а остання , в свою чергу, їх перерахувала. Про що вони розмовляли йому чутно не було. Про те, що ОСОБА_1 позичала в ОСОБА_2 гроші йому нічого не відомо та він вважає це вигадкою, оскільки ОСОБА_1 заможна людина та про те, що вона в когось позичала гроші взагалі, він ніколи не чув, тому навіть був здивований коли вона попросила позичити нього гроші. Неприязних стосунків з ОСОБА_2 він не має та не має наміру її оговорити.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, показав, що він є громадянським чоловіком відповідачки ОСОБА_2 З слів дружини йому стало відомо, що вона продає магазин на ринку «Галицький підприємець». Також зі слів дружини, ОСОБА_1 мала намір купити магазин та передала його дружині 3000,00 доларів США в якості завдатку. Різниця між авансом та завдатком, на його думку полягає, в сумі коштів. Якщо сума невелика то це аванс, якщо велика завдаток. Точно пригадати не може, однак ніби-то ОСОБА_1 зичила в його дружини 3000,00 доларів США, які повернула.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнала, що вона дійсно взяла у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США. Вищевказані кошти вона вважає завдатком за продаж магазину. Продаж належної їй частки в статутному капіталі ПКП «Галицький підприємець» (магазину) не відбувся з вини ОСОБА_1, оскільки остання відмовилася купувати магазин. Спочатку вона мала намір повернути гроші, однак не мала можливості. Згодом дізнавшись, що ОСОБА_1 подала проти неї позов, почала вважати, що вказані кошти є завдатком та вона не повинна їх повертати. Також додала, що за кілька тижнів перед тим ОСОБА_1 позичала в неї 3000,00 доларів США, які їй віддала за кілька днів чи в день передачі їй коштів за магазин.

Враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні визнала факт отримання коштів, тому дана обставина не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частина 1 ст. 628 цього Кодексу визначає, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

За ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Попередній договір купівлі продажу спірного нерухомого майна між сторонами не підписувався, а відтак не укладався.

Підтвердженням цього слугує зміст ст. 627 ЦК України, згідно з якою відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховним Судом України у справі № 6-176цс12 від 13 лютого 2013р. висловлена наступна правова позиція: згідно із чч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна (магагзину).

ПКП «Галицький підприємець» в своєму листі №20 від 23.05.2017 року повідомив, що засновник ПКП «Галицький підприємець» ОСОБА_2 не звералась до ПКП «Галицький підприємець» із заявами про намір вийти із числа засновників чи про намір відступити належну їй частку в період 01.01.2014 року по 01.03.2017 року. З данного листа випливає, що яворська О.М. не мала намір продавати спірний магазин, оскільки згідно до статуту ПКП «Галицький підприємець» вона при відчуження своєї частки мала звернутись до підприємства з заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим чи актом.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що даним договором позики не встановлювався розмір відсотків то їх розмір слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 4744,97 доларів США (що в еквіваленті становить 123511,57 грн.) та 1235,11 грн. судового збору сплаченого позивачем при предявлення позову до суду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.10,60,179,212-215,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 4744,97 доларів США (що в еквіваленті становить 123511,57 грн.) та 1235,11 грн. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7