АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4472/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1568/17Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, судових витрат, пов'язаних з порушенням прав споживача, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 грудня 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, згідно пунктів 11 та 12 якого за наявності засобів обліку води, справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених договором на встановлення засобів обліку. Однак, відповідач, як надавач послуг, систематично допускає порушення ст.21 п.п.3,4,8 Закону України "Про захист прав споживачів", з листопада 2015 року припинив надавати пільги у розмірі 75% за користування комунальними послугами та став проводити нарахування плати за нормами споживання, чим грубо порушив його законні права та інтереси як споживача послуг. За вказаного, просив визнати незаконними та протиправними дії відповідача з листопада 2015 року щодо переведення квартири АДРЕСА_1 на норми споживання, вимог до позивача щодо організації, виконання, оплати робіт з періодичної повірки засобів обліку води, ненадання в повному обсязі пільг, як ветерану війни та учаснику бойових дій; зобов'язати відповідача провести перерахунок платежів згідно фактично наданих послуг з листопада 2015 року; стягнути моральну шкоду у розмірі 25000 грн. та всі судові витрати.

На підставі заяви позивача, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2017 року позовні вимоги в частині визнання незаконними та протиправними дій відповідача з листопада 2015 року залишені без розгляду.

В частині решти позовних вимог, ОСОБА_2 уточнив їх та просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 5000 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 3351, 30 грн. та витрати за оформлення нотаріально посвідченої довіреності у сумі 61 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 травня 2017 року в задоволенні таких позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та треті особи є співвласниками квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1, про що свідчить ксерокопія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.143).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 жовтня 2007 року дії комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» по перевірці приладів обліку води за рахунок ОСОБА_2 визнані незаконними та зобовязано відповідача провести перерахунок платежів у відповідності до фактично наданих послуг по квартирі АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуги з водопостачання та водовідведення( а.с.79-82).

Згідно припису КП ПОР «Полтававодоканал» позивача попереджено про необхідність проведення повірки приладів обліку та про проведення нарахування послуг за нормами водоспоживання у разі невиконання вказаного попередження (а.с. 8).

05 січня 2016 року позивач звертався до відповідача зі скаргою щодо протиправного нарахування за послуги за нормами водоспоживання та просив здійснити відповідний перерахунок відповідно до показників приладу обліку, посилаючись при цьому на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 30 жовтня 2007 року та рішення Ленінського районного суду м. Полтави ( а.с.9).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за лютий 2016 року та квітень 2016 року ОСОБА_2 нараховано грошові суми до сплати за послуги за нормами водоспоживання ( а.с.8).

Відповідач направив позивачу досудове попередження, згідно з яким повідомив останнього про наявність заборгованості за надані послуги у розмірі 1099,90 грн., яка утворилася станом на 01 травня 2016 року, та повідомив про звернення до суду у разі несплати зазначеної заборгованості ( а.с.12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував що відповідачем були порушені його права, як споживача послуг, оскільки підприємство безпідставно з листопада 2015 року припинило надавати пільги у розмірі 75% за користування комунальними послугами та проводило нарахування плати за нормами споживання.

В ході розгляду справи, ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, мотивуючи її тим, що відповідачем добровільно виконано частину позовних вимог, а саме: проведено перерахунок платежів згідно фактично наданих послуг за показами лічильників та вирішено питання повірки засобів обліку води.

Таким чином, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2017 року позовні вимоги в частині визнання незаконними та протиправними дій відповідача з листопада 2015 року щодо переведення квартири АДРЕСА_1 на норми споживання, вимог до позивача щодо організації, виконання, оплати робіт з періодичної повірки засобів обліку води, ненадання в повному обсязі пільг, як ветерану війни та учаснику бойових дій та зобов'язання відповідача провести перерахунок платежів згідно фактично наданих послуг за заявою позивача залишені без розгляду.

Вирішуючи питання в частині інших позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що оскільки спір між ОСОБА_2 та відповідачем виник з приводу розрахунку оплати за надані послуги, то вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними так як не врегульовані нормами Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про питну воду та питне водопостачання». Разом з цим, місцевий суд, виходячи з того, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, а інші позовні вимоги залишені без розгляду, прийшов до висновку про відсутність підстави для відшкодування позивачу судових витрат.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим в даному договорі не встановлені підстави для відшкодування такої шкоди.

Частиною 3 ст. 47 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», встановлено, що заподіяна споживачеві моральна(немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується підприємством питного водопостачання у порядку, встановленому законами України.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону, споживач питної води - юридична чи фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних побутових та господарських потреб.

Таким чином, вказана норма Закону пов'язує відшкодування моральної шкоди, якщо вона заподіяна особі як споживачеві послуг питного водопостачання та визначає, що порядок відшкодування такої шкоди визначається законами України.

Порядок відшкодування такої шкоди вказаним Законом не передбачений. Згідно до вимог п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції , яка реалізується на територій України для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

В п.15 ст. 1 зазначеного Закону України встановлено, що недолік , це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 22 вказаного Закону України, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, вказані норми Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право споживача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної тільки внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тоді як свідчать матеріали справи, позивач заявляє вимогу про відшкодування відповідачем моральної шкоди, заподіяної внаслідок безпідставного нарахування заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Крім того, колегія суддів зауважує, що , підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Частиною другою пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки вимоги позивача в частині визнання незаконними та протиправними дій відповідача з листопада 2015 року щодо переведення квартири АДРЕСА_1 на норми споживання залишені без розгляду, судовим рішенням порушення прав ОСОБА_2 діями КП ПОР «Полтававодоканал» не встановлено, тому відсутній причинно-наслідковий зв'язок між факторами заподіяння шкоди та впливом на стан позивача.

Поряд з цим колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

По справі встановлено, що позивач просив залишити без розгляду частину позовних вимог про визнання незаконними та протиправними дій відповідача унаслідок задоволення його позовних вимог відповідачем після пред'явлення позову, така заява задоволена судом, тому вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу та оформлення нотаріального доручення за рахунок відповідача з урахування вимог ст. 88 ЦПК України є правомірними.

За нормами ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеним у пунктах 47 та 48 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було укладено нотаріально довіреність на представлення його інтересів та ведення від його імені справи - ОСОБА_6 (а.с. 48, 50).

Представник позивача є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с.135) та згідно свідоцтва платника єдиного податку здійснює діяльність у сфері права (а.с. 136).

В матеріалах справи також є договір № 3 про надання правової допомоги від 21 грудня 2015 року (а.с.49), а також розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.112).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_2 було сплачено 3351 грн. за правову допомогу ФОП ОСОБА_6 (а.с.113).

Колегія суддів, з урахуванням вищезазначених встановлених обставин та вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», вважає що вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто вимог, які були залишенні без рогляду.

Так, з аналізу до ч. 1 ст. 88 ЦПК України випливає, що судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог чи то майнового, чи то немайнового характеру.

Оскільки з трьох заявлених позивачем ОСОБА_2 позовних вимог дві залишені без розгляду, а в стягненні моральної шкоди відмовлено, то відповідно судові витрати підлягають стягненню в розмірі 2/3 частин, що становить 2234 грн.

Поряд з цим, витрати по оформленню нотаріальної довіреності на представлення інтересів позивача не є витратами, пов'язаними з розглядом судової справи в розумінні ч. 3 ст. 79 ЦПК України.

Більше того, матеріали справи не містять доказів оплати вартості послуги посвідчення такої довіреності, а з її змісту вбачається, що сума державного мита становить 0,34 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з КП ПОР «Полтававодоканал» на корить ОСОБА_2 2234 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін..

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат - скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь ОСОБА_2 2234 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ О. О. Панченко

Судді: /підпис/ С. Б. Бутенко /підпис/ В. П. Пікуль

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ О. О. Панченко