Справа № 302/163/17
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого судді - Куштана Б.П., суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В., при секретарі: Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 05 травня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Міжгірського районного суду від 05 травня 2017 р. позов задоволено: визнано недійсним договір позики, укладений 01.12.2015 р. у смт. Міжгір'я між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за яким остання отримала позику в розмірі 14 000 грн. у ОСОБА_1 Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і увалити нове, яким відмовити в задоволені позову. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Указує, що між ним і позивачкою був укладений договір новації боргу в позикове зобов'язання відповідно до ст.1053 ЦК України як заміна за домовленістю між сторонами позиковим зобов'язанням боргу, що виник у зв'язку з виявленою нестачею матеріальних цінностей, допущеною позивачем. Вважає укладений між сторонами договір позики правомірним.

Письмових заперечень або пояснень позивач не подала, проте в судовому засіданні вона та її представник ОСОБА_3 не визнали скарги як необґрунтованої і просять залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що укладенням договору позики відповідач мав намір погасити борг, який виник у нього з вини позивача, але такий не свідчить про реальне укладення договору позики.

При цьому суд встановив, що сторонами не оспорюється і не потребує доказування факт підписання ними спірного договору, а також та обставина, що ОСОБА_2 працювала в ОСОБА_1 продавцем як до 01.12.2015 р. (дата укладення договору позики) так і після цієї дати аж до вересня 2016 р. без укладення трудової угоди та дійсно, станом на 01.12.2015 р., вона як продавець мала нестачу товару, який належав ОСОБА_1, та зобов'язувалася цю нестачу погасити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з'ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належним чином оціненим доказам.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Установлено та не заперечується, що позивачка перебувала у фактичних трудових відносинах із відповідачем як приватним підприємцем і працювала продавцем на ринку в смт. Міжгір'я. На початку грудня 2015 р. було виявлено нестачу, через що 01.12.2015 р. між сторонами спору був кладений договір позики на суму 14000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що в цьому випадку мала місце новація боргу, який виник із трудових правовідносин, спростовується як обставинами справи так і відповідними нормами матеріального права.

Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про зміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або іншої підстави, може бути замінено позиковим зобов'язанням.

Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання.

Однак, між сторонами не існувало цивільно-правових зобов'язань, які припинено з наступною заміною на позикове зобов'язання.

До того ж, про новацію боргу відповідач у суді першої інстанції не заявляв і це не було предметом правового аналізу останнього. У іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 01.12.2015 р. також немає жодних доводів із цього приводу (а.с.13).

Тобто, відповідач помилково вважає, що має місце новація боргу, який виник із трудових правовідносин, у позикове зобов'язання.

Твердження ОСОБА_1 про правомірність договору позики з посиланням ст.ст. 204, 205, 526 ЦК України не спростовують висновку суду про недійсність такого.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки (висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2016 р.).

Суд першої інстанції дотримався указаних рекомендацій.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2.Рішення Міжгірського районного суду від 05 травня 2017 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: