Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/7284/16-ц Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Номер провадження 22-ц/778/2546/17 Суддя-доповідач Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кухаря С.В.,

суддів: Трофімової Д.А.,

Крилової О.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа - виконуючий обов'язки голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Наконечний Юрій Віталійович, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення середнього заробітку та час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом від 17.03.2014 року №41-к він був призначений на посаду начальника служби морської безпеки Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі БФДП «АМПУ»).

Наказом в.о. голови ДП «АМПУ» Наконечного Ю.В. від 26.09.2016 року №375-к він був звільнений із займаної посади у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення із займаної посади не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним та безпосереднім керівництвом ДП «АМПУ».

Так, підставою його звільнення зазначено, його невідповідність кваліфікаційним вимогам займаній посаді начальника служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ», а саме нібито при прийомі на роботу він подав завідомо фальсифіковані дані про рівень своєї освіти та підроблений диплом ЭВ №728577 від 10.09.1998 року, виданий Всесоюзним заочним фінансово-економічним інститутом про закінчення повного курсу зі спеціальності «Економіка та управління виробництвом» з присвоєнням кваліфікації «Економіст».

Вказані висновки зроблено керівництвом ДП «АМПУ» на підставі листа-відповіді від 14.07.2016 року №4443 Федеральної державної служби навчальної бюджетної установи вищої освіти «Фінансовий університет при Уряді Російської Федерації» про те, що диплом ЭВ №728577 від 10.09.1998 року не рахується, а під реєстраційним номером в книзі реєстрації дипломів рахується інший диплом, що виданий іншій особі.

Щодо його відповідності кваліфікаційним вимогам посаді начальника служби морської безпеки вказує, що у березні 2015 року Заступником Міністра Васьковим Ю.Ю. підтверджено його відповідність кваліфікаційним вимогам, закріпленим у Типовому положенні про службу морської безпеки порту, яке затверджене наказом Міністерства інфраструктури України від 25.08.2011 року №339, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26.10.2011 року за №1233/19971.

Вказує, що при його звільненні керівництвом Головного апарату ДП «АМПУ» було порушено норми КЗпП України, а саме його було звільнено 26.09.2016 року в період перебування його на лікарняному (з 26.09.2016 року по 08.10.2016 року), що підтверджується листком непрацездатності серії АГШ №889281.

Крім того, його звільнення відбулося без погодження з органом первинної профспілкової організації на підприємстві (ППО БМТП), що є порушенням ч.1 ст. 43 КЗпП.

Такими незаконними діями відповідача йому була задана й значна моральна шкода, оскільки це спричинило порушення його нормальних життєвих зв'язків та породило невпевненість у майбутньому. Внаслідок його незаконного звільнення він був змушений позичати кошти у знайомих з метою забезпечення сім'ї, докладати значних зусиль для організації свого життя, зменшити коло спілкування.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «АМПУ» від 26.09.2016 року №375-к про його звільнення з посади начальника служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» (адміністрації Бердянського морського порту) у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді начальника служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» (адміністрації Бердянського морського порту); стягнути з ДП «АМПУ» на його користь заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 79918,08 грн. та 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 26.09.2016 року №375-к про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника служби морської безпеки Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Бердянського морського порту) у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника служби морської безпеки Бердянської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Бердянського морського порту). Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 79918,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник представник ДП «Адміністрація морських портів України» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом попередньої інстанції встановлено, що позивач працював начальником служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» і був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України наказом №375-к від 26.09.2016 року. Підставою звільнення стала виявлена невідповідність займаній посаді.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до пункту 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню данної роботи.

Згідно ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови № 9 від 06.11.1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі.

Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч. 2 ст. 40 КЗпП. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Крім того, згідно пункту 15 Постанови № 9 від 06.11.1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що відповідачем у справі не надано суду доказів, які б свідчили про те, що при звільненні позивача були дотримані вимоги КЗпП України, а встановлені судом обставини свідчать про протилежне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідність позивача ОСОБА_3 кваліфікаційним вимогам, закріпленим у Типовому положенні про службу морської безпеки порту, зокрема наявності вищої освіти, підтверджується дипломом спеціаліста серії НОМЕР_2 виданим Державним вищим навчальним закладом «Херсонський державний аграрний університет» 12.06.2009 року. Проходження ОСОБА_3 підвищення кваліфікації підтверджується відповідними сертифікатами. ОСОБА_3 не притягався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов'язків через недостатню кваліфікацію, атестація ОСОБА_3 не проводилася.

Крім того, відповідно до витягу з протоколу №38 від 21.02.2017 року Первинна профспілкова організація Бердянського морського торговельного порту відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 за п. 2 ч. 40 КЗпП України, а позивача було звільнено без погодження з профспілковою організацією.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду про обґрунтованість вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу ДП «АМПУ» від 26.09.2016 року №375-к про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» (адміністрації Бердянського морського порту) у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України та поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» та стягнення з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 79918,08 грн.

Фактично позивача було звільнено за наданими доказами відповідно до наказу від 26.09.2016 року, за наданий при працевлаштуванні фальсифікований на думку роботодавця диплом, однак не заперечувалось те, що у позивача є інший диплом про вищу освіту, і відсутні докази наявності невідповідності займаній посаді відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. Окрім цього звільнення проведено без погодження з профспілковою організацією.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність кваліфікаційним вимогам через фальсифікацію диплома, про наявність права звільнити працівника без згоди профоргану, про відсутність на робочому місці в день звільнення, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: