Справа № 441/533/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2590/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ПАТКБ «ПриватБанк» ОСОБА_3

О.В., представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 219362,93 грн. боргу за кредитним договором № LVL6AN00090025 від 15.06.2006 року.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення 219362,93 грн. боргу за кредитним договором № LVL6AN00090025 від 15.06.2006 року відмовлено за спливом строку позовної давності.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у звязку із спливом позовної давності, оскільки відповідач кошти за кредитним договором в належному розмірі не повернув, то згідно умов кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобовязань за договором та за наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, і в разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки кошти в належному розмірі повернуто не було, зобовязання залишилось невиконаним, то проценти підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності по кожному платежу. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами.

Відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції мотивував спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», з однієї сторонни, та ОСОБА_4, з іншої сторони, укладено договір №LVL6AN00090025 від 15.06.2006 р., згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 32238,00 грн., а ОСОБА_4, отримавши кошти, зобовязувався погашати кредит у строк, визначений договором, повністю повернути кредитні кошти та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі та у строки встановлені договором.

Як вбачається із змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору до 15.06.2011р.

Умови кредитного договору передбачають, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення боргу за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Судом першої інстанції встановлено, що у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв»язку з чим Залізничним районним судом м. Львова було ухвалено рішення від 29.05.2009р., яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ « Приватбанк» - 21119,68 грн. заборгованості за кредитним договором. З час ухвалення рішення Залізничним районним судом м. Львова ОСОБА_4 кредит ним не погашався, відповідач захворів, отримав інвалідність І групи.

Матеріалами справи встановлено, що 25.04.2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 219362,93 грн., яка склалася станом на 11.04.2016 р.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Стаття 254 ЦК України встановлює порядок визначення факту закінчення строку, який визначається роками, місяцями, тижнями, днями.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок

Враховуючи те, що кредитним договором термін виконання вищезазначеної угоди встановлений сторонами до 15.06.2011р., а згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк позовної давності згідно п.1.1 умов кредитного договору №LVL6AN00090025 від 15.06.2006 р., сплив 15.06.2014 р., а відтак зі спливом позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 219362,93 грн. згідно кредитного договору № LVL6AN00090025 від 15.06.2006 р

Разом з тим, правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188 цс 16, передбачає наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов»язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов»язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно , виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч.1 ст. 612 зобов'язання мають виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов»язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). ( стаття 610 ЦК України).

Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (тремін).

При цьому у законодавстві визначаються різі поняття як «строк договору» так і «строк (термін) виконання зобов»язання» (статі 530, 631 ЦК України),

Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення- невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов»язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред2явити вимогу про виконання зобов»язання. Якщо боржникові надається пільговий кредит для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності.

Матеріалами справи, долученим до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №LVL6AN00090025 від 15.06.2006 р., вбачається, що заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами становить 51703,70 грн., а за період трьох років до часу звернення до суду з позовом (з 19.04.2013 року до 07.04.2016 року) становить 4878.99 грн., а відтак зазначена сума, нарахована в межах трьох років підлягає стягненню з відповідача.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягала до задоволення за період з 19.04.2013 року до 07.04.2016 року.

Стаття 258 ЦК України передбачає спеціальну позовну давність .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № LVL6AN00090025 від 15.06.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, немає можливості встановити розмір пені, яка має бути нарахована за період з 19.04.2015 року до 07.04.2016 року, в межах річного строку позовної давності, а тому в задоволенні позовної вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення з ОСОБА_4 пені за прострочення сплати відсотків слід відмовити.

За вищенаведеного, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, і з ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № LVL6AN00090025 від 15.06.2006 року в розмірі 4878.99 грн.

Відмова суду першої інстанції в частині в задоволення решти позовних вимог є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТКБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4878.99 грн. заборгованості за кредитним договором № LVL6AN00090025 від 15.06.2006 року.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

РІшення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2