АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/4911/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ольховський Є. Б.
Провадження № 22-ц/790/1819/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Карімової Л.В.

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, 3-і особи: Харківська міська рада, Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» про знесення самочинно встановленої перегородки та приведення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку у первинний стан,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулись до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просили знести самочинно побудовану ОСОБА_3 цегляну перегородку та вхідні двері до квартири № 96, якими частина сходової клітини під»їзду перепланована під тамбур та приєднана до квартири №96 у багатоквартирному житловому будинку № 152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові, орієнтованою площею 4 кв.м. та привести сходову клітину під»їзду у первинний стан.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6 посилались на те, що вони проживають у однокімнатній квартирі №97, яка заходиться на першому поверсі багатоквартирного та багатоповерхового житлового будинку №152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові, і власником якої є ОСОБА_6

Сусідкою та власником квартири №96 є відповідач ОСОБА_3, якою самовільно захоплено частину сходової клітини на першому поверсі підїзду, яка є місцем загального користування та допоміжним приміщенням будинку. Вказану частину сходової клітини незаконно переобладнано в підсобне приміщення та приєднано до квартири №96, встановлено цегляну перегородку із вбудованими вхідними дверми. Окрім того, що такими діями ОСОБА_3 незаконно заволоділа спільною та неподільною сумісною власністю усіх мешканців підїзду, у тому числі і позивачів, обмежила доступ до стояків центрального гарячого та холодного централізованого водопостачання, які знаходяться на захопленій частині сходової клітини, відтепер, розташування вхідної двері до квартири №96 у безпосередньої близькості до вхідної двері квартири №97 значною мірою заважають їм (позивачам) у користуванні своєю квартирою, створюючи постійний додатковий шум, гуркіт і стук під час потрапляння мешканців до квартири №96.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 10 січня 2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено та вирішено знести самочинно побудовану цегляну перегородку та вхідні двері до квартири № 96, якими частина сходової клітини підїзду перепланована під тамбур та приєднана до квартири № 96 у багатоквартирному житловому будинку № 152 по вул. Полтавський шлях у м. Харкові, орієнтовною площею 4 кв.м. та привести сходову клітину підїзду у первинний стан.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судові витрати в сумі 551.21 грн. по 275 грн. кожному.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року зобовязано ОСОБА_3 знести самочинно побудовану цегляну перегородку та вхідні двері до квартири №96, якими частина сходової частини під»їзду перепланована під тамбур та приєднана до квартири №96 у багатоквартирному житловому будинку № 152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові, орієнтованою площею 4 кв.м. та привести сходову клітину під»їзду у первинний стан.

Вказане рішення оскаржено ОСОБА_3, яка посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права,просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірний тамбур був самочинно побудований нею ( оскільки при набутті права власності на квартиру та вселенні до неї цей тамбур вже був побудований попереднім власником) та порушує права позивачів, а тому його необхідно знести.

Вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України погодився з позивачами, що існуючий тамбур порушує права їх малолітньої дочки, створюючи сильний шум, який їй заважає, при тому, що позивачами не було надано жодного доказу, що такий шум і справді існує та більш того, що він створюється саме дверима спірного тамбуру.

Крім того, позивачем ОСОБА_5 взагалі не було надано жодного доказу того, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, адже він не є співвласником цієї квартири та не зареєстрований в ній.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що попередніми власниками квартири № 96 була отримана згода інших співвласників на встановлення тамбурних дверей, що підтверджується тим, що ці двері не були знесені впродовж тривалого часу, ніхто, включаючи обслуговуючу житлову організацію, не мали сумніву щодо законності їх встановлення.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що спірний тамбур не призводить до порушення міцності несучих конструкції будинку; не призводить до погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду будинку; не порушує вимог пожежної безпеки; не заважає вільному доступу до квартири позивачів та не порушує будь-які права інших співвласників будинку, тобто відповідає вимогам ст.152 ЖК України, Правил № 76 від 17.05.2005 року, який регламентує порядок переобладнання, перебудови та перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень і є всі юридичні підстави вважати їх законними та такими, що відповідають вимогам законодавства.

У поясненнях до апеляційної скарги вказує також на неправильне визначення судом часу, з якого вона стала власницею квартири як 2006 рік, у той час як вона набула цього права у 2003 році. Також зазначає, що при прийнятті рішення суд керувався законодавством, яке діє з 2005 року, у той час як вона набула права власності на квартиру у 2003 році, а тамбур до неї був побудований у 1980 році сім»єю Поколодних.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 і ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що відповідач ОСОБА_3 за рахунок сходів клітини коридору на першому поверсі будинку, побудувала цегляну перегородку та вхідні двері, що є самочинною будівлею та порушує права позивачів.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Останні свідчать про те, що подружжя ОСОБА_5М.і ОСОБА_6 проживають у однокімнатній квартирі №97, яка заходиться на першому поверсі багатоквартирного та багатоповерхового житлового будинку №152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові.

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, реєстраційні №№ 1-708, 1-710, які видані 2-ю Харківською державною нотаріальною конторою 04.12.2009 та договором про розподіл спадкового майна, реєстраційний № 1-176, посвідченого державним нотаріусом 2-ї ХДНК 04.12.2009.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Дана квартира розташована на першому поверсі 12-поверхового крупнопанельного житлового будинку у середині квартальної забудови.

До квартири №96 прибудовано тамбур, а саме, встановлено цегляну перегородку із вбудованими вхідними дверми, який займає частину сходової клітини яка є об»єктом спільної власності жильців багатоповерхового житлового будинку №152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові.

Вказані квартири сторін знаходяться на одній сходовій клітині, межують між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З матеріалів справи та пояснень учасників процесу як в суді першої так і апеляційної інстанції вбачається, що попередніми власниками квартири № 96 у житловому будинку № 152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові у 1980 році була встановлена цегляна перегородка із вбудованими вхідними дверми, яка займає частину сходової клітини загального користування. Однак з 1980 року співвласники вказаного будинку та балансоутримувач будинку не заявляли будь-яких вимог щодо знесення вказаного тамбуру. При цьому учасники процесу також вказували, що деякі квартири в цьому будинку мають такі ж прибудови тамбуру.

Зазначеним тамбуром впродовж тривалого часу користувалися попередні власники квартири № 96, а з 2003 року власник квартири ОСОБА_3

При набутті у 2009 році права власності на квартиру № 97 ОСОБА_6 погодилася із такою конструкцією тамбуру та входу до належної відповідачу квартири та квартиру, що належить відповідачам, і не заявляла будь-яких претензій щодо порушення її прав до серпня 2016 року.

Згідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для убезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

У свою чергу ч. 2 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статею 152 ЖК України передбачена наступна можливість проведення власниками переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду: виконання робіт, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до п.п. 1.4.3. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 до елементів перепланування житлових приміщень належать: перенесенні і розбирання перегородок, перенесення і влаштування двірних прорізів, улаштування та переустаткування тамбурів, перебудова балконів на рівні перших поверхів багатоквартирних будинків. При цьому не допускається переобладняння та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучіх конструкцій будинку, погішення цілісності та зовнішнього вигляду фасадів. Порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту.

Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що законодавством не передбачено отримання спеціального дозволу для перепланування або переобладнання допоміжних приміщень у багатоквартирному будинку, до яких належить сходова клітина під»їзду.

Крім того, позивачами не надано доказів на підтвердження того, що тамбурні двері квартири АДРЕСА_2 призводять до порушення міцності несучих конструкцій будинку або погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду будинку, порушують вимоги пожежної безпеки, перешкоджають вільному доступу до квартири №97 вищевказаного житлового будинку.

Як вбачається з договору дарування квартири реєстраційний №1-2462, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 ОСОБА_3 є власником квартири №96 за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. № 152 з 2003 року.

Відповідно до акту, складеного та підписаного жильцями під»їзду №3 будинку №152 по вул. Полтавський Шлях у м. Харкові будівництво тамбурної двері до квартири №96 було здійснено до 1998 року.

Оскільки ОСОБА_3 стала власником спірної квартири лише в 2013 році, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що прибудову у вигляді тамбуру до квартири №96 було зроблено саме відповідачем.

Факт відсутності тамбура в технічному паспорні квартири №96 за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. № 152, яка належить відповідачу, не є належним доказом того, що він побудований ОСОБА_3

Доводи позивачів про те, що спірний тамбур обмежує доступ до стояків центрального гарячого та холодного водопостачання та заважає двері мешканців квартири №97 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі й світлинами, з яких вбачається, що тамбур квартири №96 не перешкоджає вільному доступу до вищевказаних стояків і знаходиться на достатній відстані від двері мешканців квартири №97.

Посилання ОСОБА_5, ОСОБА_6 на наявність додаткового шуму, який виникає саме внаслідок обладнання тамбурної двері, не доведені жодними належними та допустимими доказами, в тому числі й висновками експерта, спеціаліста тощо.

Про відсутність можливості вільного, у будь-який час користування належним майном може свідчити не тільки активна поведінка співвласників щодо створення перешкод у користуванні власністю, а також відсутність згоди на користування власником своїм майном, яка проявляється у пасивній поведінці співвласників щодо створення перепон у реалізації права власності та яка тягне за собою необхідність особи, права якої порушено, звертатись до співвласників за дозволом щодо входу у приміщення, користування ним тощо.

Між тим позивачами не надано доказів того, що у них була відсутня можливість самостійно без звернення до відповідача реалізувати свої права користування належним їм приміщенням саме за вини відповідача.

У звязку з вищезазначеним наявність акту КП «Жилкомсервіс» дільниці №63 від 14.11.2012 року щодо надання мешканцю квартири № 96 вимоги демонтажу встановленої стіни та вхідних дверей, не є безумовним доказом наявності вини відповідача ОСОБА_3 у порушенні прав позивачів.

У звязку з наведеним висновок районного суду про доцільність знесенні самочинно побудованої цегляної перегородки та вхідних дверей до квартири №96, є необґрунтованим та зробленим з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 січня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 січня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 лютого 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, 3-і особи: Харківська міська рада, Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» про знесення самочинно встановленої перегородки та приведення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку у первинний стан.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: