Справа № 243/2850/17
Провадження № 2/243/2025/2017
РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2010 року з ОСОБА_2 на її користь було присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Станом на день повноліття дитини 23 серпня 2016 року, заборгованість по сплаті аліментів становить 25040,00 грн. У зв'язку із наведеним, вона вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2012 року по 23 серпня 2016 року в розмірі 7463,86 грн.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні, пояснення надала аналогічні викладеним у ньому.

Відповідач у судовому засіданні не погодився із розміром неустойки заявленої позивачкою, зазначив, що її слід вираховувати із суми заборгованості по аліментам яка зазначена у наявних в нього довідках, де сума боргу значно менша аніж у довідці державного виконавця наданій позивачкою до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами докази, в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України), встановив наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження Серії І-НО № 235608, ОСОБА_3 народилась 23 серпня 1998 року. Її батьками у свідоцтві записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 07 вересня 2010 року (а.с. 9,9 з.б.).

Згідно із довідкою Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від № 2859, розмір заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-6691 виданим на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2010 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, станом на 23 серпня 2016 року становить 25040,00 грн. (а.с.7,7з.б.).

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 196 цього Кодексу, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно із розясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16 яка відповідно до приписів ст. 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

В даному випадку судом з достовірністю встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_3 та на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2010 року він повинен був сплачувати щомісячно на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, Посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 країни, - і за її межами.

Втім, у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по сплаті аліментів загальна суму якої станом на 23 серпня 2016 року становить 25040,00 грн.

Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у судовому засіданні не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки та не довів ті обставини на які він посилався як на підстави своїх заперечень проти задоволення позову. ОСОБА_2 із розміром неустойки зазначеним позивачкою не погодився, втім власного розрахунку пені суду не надав.

Законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості.

Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що суду не представлено доказів того, що наведена заборгованість по аліментах утворилась не з вини відповідача. Відповідач є працездатним, інвалідом не є, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати допомогу своїй доньці. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини, та з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню), передбачену ст. 196 СК України за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-6691.

Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16, та суд погоджується із ним у повній мірі.

Таким чином, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів за період часу з 01 жовтня 2012 року по 23 серпня 2016 року в сумі 7 463 грн. 86 коп. Зазначений розмір стягнення також не підлягає зменшенню відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, оскільки відповідачем не представлено суду доказів матеріального та сімейного стану який би свідчив про наявність інших утриманців, скрутного матеріального становища, тощо. Суд зазначає, що розмір пені не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментам. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності спрямованим насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобовязання платником аліментів. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної ОСОБА_4 України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Отже, стягуючи саме такий розмір неустойки, суд виходить в першу чергу з інтересів дитини, оскільки батько виконував свій обовязок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти сплачував не в повному обсязі, чи взагалі не сплачував, внаслідок чого дитина не могла отримати належного матеріального забезпечення з боку відповідача, а, враховуючи інфляційні процеси за вказаний період часу, сума заборгованості по аліментам фактично була знецінена.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанцією, яка містися в матеріалах справи (а.с. 1), позивачкою при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись статтями 11, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 196 Сімейного кодексу України, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 (колишня Леніна)АДРЕСА_1, неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2012 року по 23 серпня 2016 року в сумі 7 463 (сім тисяч чотириста шістдесят три) грн. 86 коп., та судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4