Справа № 457/737/17
провадження №4-с/457/11/17
УХВАЛА

13 вересня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Трускавці скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу ДВС Трускавецького МУЮ ОСОБА_2, Трускавецького міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання дій державного виконавця неправомірними, зняття арешту та заборон на відчуження майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, в якій він вказує на те, що 27 березня 2017 року під час оформлення документів щодо відчуження частки свого майна, він дізнався що на все його нерухоме та рухоме майно відділом ДВС Трускавецького МУЮ (правонаступником якого є Трускавецький міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області) накладено арешт та заборону на його відчуження. В подальшому він звернувся у Трускавецький міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області з заявою, щодо розяснення даного фату та причин накладення арешту на все моє майно. У відповідності до наданої відділом ДВС інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №83526365, складеної 27.03.2017 року, щодо його майна зареєстровані обтяження за №10403424, №34770, 7075856. Скаржник вважає, що дані обтяження є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Зазначив, що на сьогодні він позбавлений можливості на реалізацію наданих законодавством прав, зокрема, на розпорядження своєю власністю, а тому змушений звернутись до суду за захистом останніх.

Просив суд визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції ОСОБА_2; скасувати арешт та заборону відчуження з усього майна (в т.ч. нерухомого майна), що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний №, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1), який було застосовано на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Трускавецького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №17384631 від 22.01.2013 року (реєстраційний номер обтяження 34770); скасувати арешт та заборону відчуження з усього майна (в т.ч. нерухомого майна), що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний №, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1), які були застосовані на підставі ухвали Трускавецького міського суду від 07.07.2006 року по справі № (реєстраційний номер обтяження 10403424 та №7075856).

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримує та просить її задоволити.

Представник Трускавецького міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявився, та не повідомив причини своєї неявки.

Дослідивши докази долучені до справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Трускавецького міського суду Львівської області преребувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин, яке є на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Трускавецького міського суду від 07.07.2006 року по справі №2-408/2006 року, задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке підлягає розподілу, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності набутої за час спільного проживання однією сімєю; квартиру АДРЕСА_2, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності набутої за час спільного проживання однією сімєю; кошти, які знаходяться на рахунку ДП «Делакс Житлобуд» за адресою м. Трускавець вул. Суховоля, 54-а, в сумі 27000 гривень, перераховані відповідачем згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів за №149 від 13.10.2005 року в сумі 7000 гривень, за №160 від 01.11.2005 року в сумі 13000 гривень, за №179 в сумі 7000 гривень, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності набутої за час спільного проживання однією сімєю, до вирішення справи по суті; заборонено ОСОБА_1 вчиняти продаж земельної ділянки та незавершеного житлового будинку по вул. Лісній, 28 в м. Борислав Львівської області, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності набутої за час спільного проживання однією сімєю, до вирішення справи по суті.

Ухвалою Трускавецького міського суду від 12.12.2013 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин, яке є на праві спільної сумісної власності та позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності залишено без розгляду.

Ухвалою Трускавецького міського суду від 27.01.2014 року по справі №2-2/11, скасовано ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 07.07.2006 року, 13.10.2006 року та 12.12.2006 року про забезпечення позовів по цивільній справі №2-2/11 провадження №2/457/1/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин, яке є на праві спільної сумісної власності та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

Ухвалою Трускавецького міського суду від 25.04.2014 року по справі №2-2/11, виправлено описку в ухвалі Трускавецького міського суду Львівської області від 27.01.2014 року в справі № 2-2/11 провадження № 2/457/1/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин, яке є на праві спільної сумісної власності та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, а саме у резолютивній частині ухвали абзац перший викласти у такій редакції: «Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Трускавецького міського суду №2-408 від 07.07.2006 року, №2-408 від 13.10.2006 року, №2-408 від 12.12.2006 року про забезпечення позовів по цивільній справі №2-2/1 (№2-408), провадження №2/457/1/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин, яке є на праві спільної сумісної власності та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності».

Ухвали про скасування заходів забезпечення позову 04.02.2014 року скаржником були подані у Трускавецький відділ ДВС для виконання, підтвердженням чого є заява про прийняття до примусового виконання від 04.02.2014 року.

Однак, як вбачається з вищенаведеного, ухвала суду від 27.01.2014 року належним чином не виконана, заходи забезпечення позову вжиті у відповідності до ухвали Трускавецького міського суду від 07.07.2006 року не скасовано, підтвердженням чого є інформаційна довідка (реєстраційний номер обтяження 10403424 та №7075856).

Крім цього, з наданої копії постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №35969221) від 14.01.2013 року, вбачається, що у відділі ДВС Трускавецького МУЮ на примусовому виконанні перебувала вимога №ф-27, видана 16.07.2012 року УПФУ в м. Трускавці про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Трускавці 326,53 грн. боргу. При примусовому виконанні вищезазначеної вимоги державним виконавцем 22.01.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_5, квартиру АДРЕСА_6, що належать боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

У відповідності до ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (чинній на день винесення постанови) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З даної норми вбачається, що арешт на майно та заборона його відчуження застосовується лише з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення.

Згідно ч.1-2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (чинній на день винесення постанови) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

22.03.2013 року державним виконавцем у звязку з фактичним повним виконання рішення згідно з виконавчим документом,винесено постанову про зкінчення виконавчого провадження ВП 35969221.

Тобто, дана постанова є підтвердженням, що борг скаржником сплачено, зобовязання за виконавчим документом виконано.

Однак всупереч вищенаведеному державним виконавцем не припинено чинність арешту майна боржника та не скасовано заборону на відчуження майна.

Відповідно до ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Згідно ч.3 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (чинній на день винесення постанови)за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її предявлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Також, всупереч вищезазначеній нормі, державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження скаржнику не скеровувалась, державним виконавцем його не повідомлялось про закінчення виконавчого провадження. Скаржник, як необізнаний в юриспруденції, вважав, що оскільки ним сплачено борг то автоматично знімаються всі арешти та заборони. Таким чином, державним виконавцем, виконавче провадження було завершене (тобто у звязку з фактичним повним виконання рішення згідно з виконавчим документом), але накладений 22.01.2013 року арешт знятий не був, тобто державним виконавцем не було виконано норми чинного законодавства. Як вже зазначалось вище, про порушення своїх прав скаржник дізнався лише 27.03.2017 року з інформаційної довідки.

Як встановлено в ході розгляду справи, фактично арешт з майна заявника при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження знятий не був, і на момент розгляду скарги перебуває під забороною. Даний арешт порушує права скаржника як власника майна передбачені ст. 41 Конституції України.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України, ст.41 Конституції України).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що працівниками державної виконавчої служби порушуються права скаржника на вільне володіння своїм приватним майном, та беручи до уваги те, що дане виконавче провадження знищено, суд вважає, вимоги скаржника підставними та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 383, 386, 387 ЦПК України суд

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт та заборону відчуження з усього майна (в т.ч. нерухомого майна), що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний №, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1), який було застосовано на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Трускавецького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №17384631 від 22.01.2013 року (реєстраційний номер обтяження 34770).

Скасувати арешт та заборону відчуження з усього майна (в т.ч. нерухомого майна), що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний №, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1), які були застосовані на підставі ухвали Трускавецького міського суду від 07.07.2006 року по справі № (реєстраційний номер обтяження 10403424 та №7075856).

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_4