Справа № 494/982/17
Провадження № 2-н/494/23/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі ? заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, розглянувши вищевказану заяву, вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу, виходячи з наступного.

Заявник у своїй заяві просить суд витребувати від ОСОБА_2 копію паспорта та копію ідентифікаційного коду. Також просить витребувати з місця роботи відповідача довідку «про середньомісячну заробітну плату за останні шість місяців 2017 року», що передують зверненню до суду.

Однак, в даному випадку, суд не в праві витребовувати будь-які докази, оскільки вимоги про витребовування доказів можна заявляти лише при зверненні до суду у позовному провадженні. Витребовування доказів у наказному провадження законом не передбачено.

Згідно з пунктом 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», відсутність документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Таким чином, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки заявником у заяві про видачу судового наказу ставиться вимога про витребування доказів, що розглядається виключно у позовному провадженні та може свідчити про наявність спору.

Відповідно ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі вищевикладеного, керуючись , п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України, суддя.

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення із такою самою заявою. У відповідності до ч.2 ст.101 ЦПК України заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала про відмову у прийнятті заяви може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.А. Римар