Справа № 438/755/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/4016/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.

з участю прокурора Пиць Н.В., представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, з участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 з приміщення квартири №36 на вул. Трускавецькій, 67 в м. Борислав Львівської області. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 в користь ОСОБА_6 487, 60 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8

В апеляційній скарзі зазначають, що суд порушив право неповнолітньої дитини ОСОБА_8, на житло, визнавши за ОСОБА_6 право власності на квартиру № 36, яка знаходиться за адресою м. Борислав, вул. Трускавецька, 67. Зазначають, що згідно довідки № 222 від 27.11.2014, виданої Бориславським МС ГУ ДМС України у Львівській області, неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.06.2001 року по даний час. Вважають, що суд безпідставно взяв до уваги дані будинкової книги, посилаючись на те, що неповнолітня ОСОБА_8 знята з реєстрації 27.06.2010 року разом із батьком ОСОБА_4 Посилаються на те, що батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав,здійснювати відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Не погоджуються з застосуванням судом першої інстанції висновків Верховного Суду України, які викладені в постановах від 16.01.2012 року (№6-57цс11), від 23.01.2013 року (№6-164цс12), від 05.11.2014 року (№6-158с14), оскільки в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року (№6-2918цс15) вказано, що зазначений правовий висновок від 05.11.2014 року (№6-158цс14) викладено в справі щодо захисту права власності від порушень, а не в справі щодо захисту прав малолітніх (неповнолітніх) дітей на користування житлом. Звертають увагу на інші постанови Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), від 16 березня 2016 року (справа № 6-2918цс15), від 06 липня 2016 року (справа № 6-3173цс15), в яких виражена правова позиція про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Пиць Н.В., представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

15.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири №36 на вул. Трускавецька, 67, м. Борислав Львівської області, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького міського нотаріального округу ОСОБА_9, і за умовами якого ОСОБА_6 придбав у власність згадану квартиру та оплатив кошти, передбачені договором. При цьому було проведено державну реєстрацію вказаного правочину, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9386129, від 15.12.2010 року.

Згідно розписки від 15 грудня 2010 року сімя ОСОБА_2, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до 28.04.2013 року зобовязались добровільно виселитись з квартири.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17.11.2014 року у справі №438/93/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.03.2015 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третьої особи - реєстраційної служба Бориславського міського управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки та припинення обтяжень нерухомого майна задоволено, і відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третіх осіб - органу опіки і піклування Бориславської міської ради, приватного нотаріуса Дрогобицького міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Визнано за ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно, а саме - квартиру №36, загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., яка знаходиться в м. Борислав, вул. Трускавецька, 67. Визнано недійсним договір іпотеки, посвідчений 21.02.2012 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_12, реєстраційний номер 203, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2. Припинено обтяження нерухомого майна спірної квартири, та вилучено запис про обтяження іпотекою в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 12193448, вилучено запис про обтяження забороною з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 12193075 з підстав того, що, як встановлено, ОСОБА_2 незаконно виробила нові правовстановлюючі документи на вже відчужене нерухоме майно та передала це майно в іпотеку банку.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 36527249 від 21.04.2015 року, виданого Реєстраційною службою Бориславського міського управління юстиції Львівської області, власником спірної квартири є ОСОБА_6, з підставою набуття власності за вищевказаним рішенням Бориславського суду Львівської області (т.1, а.с.15).

В квартирі №36 на вул. Трускавецькій 67, в м. Бориславі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сімї на користування цією квартирою.

Таким чином, права членів сімї власника квартири на обєкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14, яку суд правильно застосував до спірних правовідносин і яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановивши обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_6 є власником квартири, а відповідачі, які не є членами його сім`ї, без правових підстав проживають та користуються спірним житловим приміщенням, у звязку з чим перешкоджають позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до незгоди з рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17.11.2014 року у справі №438/93/14-ц, а також твердження про порушення прав неповнолітньої ОСОБА_8 з посиланням на те, що ОСОБА_8 не була знята з реєстрації в спірній квартирі 27.06.2010 року, не можуть прийматись до уваги, оскільки вказане рішення набрало законної сили.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), від 16 березня 2016 року (справа № 6-2918цс15), від 06 липня 2016 року (справа № 6-3173цс15) є безпідставним, так як такі стосуються інших правовідносин, пов»язаних з питаннями виселення з житла, переданого в іпотеку, тобто відмінних від тих, які встановлено в даній справі.

А відтак, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, такі не ґрунтуються на встановлених обставинах та положеннях закону, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_13