Справа № 455/698/17
Провадження № 6/455/13/2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю заступника начальника Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду залі судових засідань подання заступника начальника відділу Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі - Старосамбірський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відносно громадянина ОСОБА_2.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що в провадженні Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження №41664867 з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №442/8576/13-ц, виданого 15.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожитквого мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення нею повноліття.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Майно, належне боржнику ОСОБА_2 на праві власності відсутнє, також відсутні джерела доходів та рахунки, відкриті в банківських установах.

Просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 до виконання зобовязань, покладених на нього Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області виконавчий лист №442/8576/13-ц, виданий 15.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень, щомісячно, але неменше 30 відсотків прожитквого мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення нею повноліття.

У судовому засіданні заступник начальника Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 подання підтримав та суду пояснив, що по даному виконавчому провадженні ним були вжиті всі заходи по виконанню виконавчих дій, проте не зміг подати докази про те, що боржник обізнаний з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Розглянувши подання, долучені до нього документи, заслухавши пояснення заступника начальника відділу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров»я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ громадянинові може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів, які долучені до подання, відомо, що заступником начальника відділу державної виконавчої служби Старосамбірського районного управління юстиції 23.01.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №41664867 по виконанні виконавчого листа №442/8576/13-ц, виданого 15.01.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень, щомісячно, але неменше 30 відсотків прожитквого мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення нею повноліття (а.с.5,7).

Слід відмітити, що вбачається із розрахунку заборгованості по вказаному виконавчому листу (а.с.22), що боржник частково щомісячно з січня 2014 року по 01.01.2016 року сплачував аліменти в користь стягувачки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

В судовому засіданні державний виконавець пояснив, що він неодноразово надсилав повідомлення про виклик ОСОБА_2 у виконавчу службу, однак, доказів, які б свідчили, що такі виклики боржник отримав, суду не зміг подати.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що боржник обізнаний з відкриттям виконавчого провадження та строком на добровільне виконання. З подання вбачається, що вказана постанова була надіслана боржнику, проте підтвердження даного факту, а саме: рекомендованого повідомлення про вручення державним виконавцем суду не представлено. Про будь-які дії державного виконавця, які б свідчили про спрямування ним роботи на розшук боржника, в суді також таких доказів не було здобуто.

Крім того, в матеріалах справи є докази, що державним виконавцем вживались заходи щодо встановлення майна, грошових коштів, доходів тощо боржника, на яке можна було б звернути стягнення (а.с.12, 18-21), однак такого не встановлено. Навпаки, подані документи державним виконавцем можуть свідчити про неможливість боржником виконання зобов'язання, але ніяк не можуть свідчити про навмисне чи інше свідоме невиконання ним зазначених обов'язків.

Отже, державним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому, маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

Саме посилання на наявність боргу станом на 01.01.2017 року в сумі 23 510.00 гривень(а.с.22) за виконуваним судовим рішенням не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язання і не може бути підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, вжиття обраного державним виконавцем обмеження на даний час не є єдиним можливим та необхідним способом забезпечення примусового виконання боржником вищезазначеного виконавчого документа, а тому суд приходить до висновку, що подання необґрунтоване, та відповідно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», п.1 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5, ч.1 ст.18, п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, ч.2 ст.10, ст.210, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.Й.Ніточко