Ухвала

Іменем України

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_5 У липні 2015 року від ОСОБА_3 йому стало відомо про те, що його батько заповів все своє майно ОСОБА_3 Заповіт на ім`я ОСОБА_3 був посвідчений 05 грудня 2000 року приватним нотаріусом Юраш Н.І. Вважає, що батько, який постійно хворів і переніс важку операцію, підписав заповіт під впливом фізичного і психологічного насильства з боку громадянки ОСОБА_3, яка навмисно оформила право власності в цілій частині на батька, яке йому не належало в цілому, йому належала лише частка майна, а частина майна була у спільній власності. Зазначає, що він є інвалідом ІІ групи і його фактично позбавили власності, тобто частини спадщини, що мала бути ним успадкована за законом.

Враховуючи викладене та посилаючись на ч. 1 ст. 225 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України, позивач просив визнати заповіт ОСОБА_5 від 05 грудня 2000 року недійсним.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій, не міг керувати ними та підписав заповіт під впливом фізичного чи психологічного насильства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, призначена по справі судово-психологічна експертиза не була проведена через відсутність у медичній документації відомостей щодо психічного стану ОСОБА_5 у період складання заповіту.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М. Фаловська