У Х В А Л А

29.06.2017 Справа №607/15482/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Братасюка В.М., секретаря судового засідання О.І. Чичкевич,

представника скаржника ОСОБА_1, представника ДВС ОСОБА_2, представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4, заінтересована особа ПАТ «Універсал Банк» про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_4 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з скаргою, зазначивши субєктом, чиї дії оскаржуються, старшого державного виконавця Тернопільського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, заінтересована особа стягувач у виконавчому провадженні ПАТ «Універсал Банк», проскасування постанови старшого державного виконавця Тернопільського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження, від 31.03.2017 року, у виконавчому провадженні №51692553.

В обґрунтування вимог скаржник зазначає, що він є боржником у виконавчому провадженні №51692553, у котрому постановою від 31.03.2017 року було повторно відкрите виконавче провадження, що не передбачено законом, і без авансування виконавчого збору стягувачем.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просить задовольнити з зазначених у змісті скарги підстав.

Представник ДВС проти задоволення скарги заперечив, зазначив, що державний виконавець діяв в межах ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинного на дату винесення спірної постанови).

Представник стягувача зявився в судове засідання, проти задоволення скарги заперечив, зазначивши суду, що жодних прав боржника спірною постановою не порушено.

Розглянувши скаргу судом встановлено наступні обставини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відтак процесуальними нормами ЦПК щодо здійснення судового контролю є Розділ VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень», тобто ст. 383-389.

На підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/15482/14-ц, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки на квартиру, загальною площею 58.9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Тарнавського, буд. 4/98, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 11/474-К від 19 листопада 2007 року, в розмірі 1067535,30 грн.; звернуто стягнення на приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м. в м. Тернополі по вул. Мазепи, 28, що належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «ОСОБА_6 банк» за договором кредиту № 11/470-К від 23 листопада 2006 року, в розмірі 552 933,72 гривень.

Із змісту скарги вбачається, що на виконанні в Тернопільському районному відділі ДВС знаходився виконавчий документ виконавчий лист виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області № 607/15482/14-ц від 08.04.2016 року, про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №11/474-К від 19.11.2007 року в розмірі 1067535, 30 гривень на користь ПАТ «Універсал Банк» на передане в іпотеку майно належну ОСОБА_4 квартиру в м. Тернополі по вул. Тарнавського, 4/98 , та за договором кредиту №11/470 К від 23.11.2006 року в розмірі 552933, 72 гривень в користь ПАТ «Універсал Банк» на передане в іпотеку майно належне ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках по 1/2, приміщення магазину по вул. Гетьмана Мазепи 26/16 в м. Тернополі.

31.03.2017 року державним виконавцем винесено спірну постанову про відкриття виконавчого провадження №51692553 з примусового виконання даного виконавчого листа.

Судом також встановлено, що у даному виконавчому провадженні, на підставі заяви стягувача (ПАТ ОСОБА_6) від 18.07.2016 року, постановою державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області від 22 липня 2016 року, уже первісно було відкрите виконавче провадження №51692553 з виконання виконавчого листа №607/15482/14-ц, виданого 08 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення на корить ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №11/474-К від 19 листопада 2008 року в розмірі 1067535,30 гривень, а також 552933,72 гривень за кредитним договором №11/470-К від 23 листопада 2006 року.

Проте у звязку з невідповідністю змісту первісної постанови про відкриття виконавчого провадження змісту резолютивної частини виконавчого документа, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.12.2016 року, було визнано неправомірною та скасувано дану постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження №51692553 від 22 липня 2016 року.

У звязку з наведеним, та оскільки вищезазначеною ухвалою Тернопільського міськрайнного суду Тернопільської області від 19.12.2016 року було лише скасовано ухвалу про відкриття виконавчого провадження з мотивів допущених виконавцем порушень щодо форми документу, зміст котрого не відповідав рішенню суду, проте рішення суду про звернення стягнення на майно залишалося чинним і не виконаним боржником, з метою виправлення помилки, 31.03.2017 року державним виконавцем винесено повторно уже спірну постанову про відкриття виконавчого провадження №51692553 зміст котрої цілком відповідав змісту резолютивної частини виконавчого листа на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року.

Згідно ст.. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (чиної станом на дату звернення ПАТ «Універсал Банк» з заявою про відкриття виконавчого провадження 18.07.2016 року), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження…. При цьому п. 4 ч.1 ст. 18 цієї ж редакції означеного закону передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження викладається зміст резолютивної частини рішення суду.

Вищезазначено, що первісно в липні 2016 року відкриваючи виконавче провадження №51692553 за заявою стягуюча, припустився помилки допустив невідповідність змісту первісної постанови про відкриття виконавчого провадження змісту резолютивної частини виконавчого документа, а відтак ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.12.2016 року, було визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження №51692553 від 22 липня 2016 року.

Виправляючи допущену помилку, 31.03.2017 року державним виконавцем у тому ж виконавчому провадженні, винесено повторно спірну постанову про відкриття виконавчого провадження №51692553 зміст котрої уже цілком відповідав змісту резолютивної частини виконавчого листа на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обовязковість застосування національними судами України норм Конвенції.

В контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції, ЄСПЛ розглядалися справи про порушення права власності не обєктами були кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» , заява 59498/00. Рішення від 07.05.2002 року).

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1 , має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами , що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_7 проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Суд зазначає, що спірні відносини у даній скарзі виникли, як наслідок невиконання судового рішення про стягнення з скаржника на користь стягувача певної суми грошей, наслідком чого було відкриття органами ДВС виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.

Відтак, зважаючи на дату ухвалення рішення судом про стягнення коштів з в березні 2016 року, та дату звернення скаржника з скаргою про зняття арешту з майна скаржниці у квітні 2017 році, у стягувача уже тривалий час існує виправдане сподівання на захист свого права власності отримати присуджені судом кошти за рахунок вартості арештованого майна.

З іншого боку суду слід забезпечити справедливу рівновагу від невиправданого втручання в право власності особи (ОСОБА_4Б.) зі сторони державного органу, котрий арешт накладав.

Як зазначає ЄСПЛ в рішенні «ОСОБА_8 проти України» (заява N 40450/04):

«51. Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

52. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі ОСОБА_9.) 980_223 …..

53. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

54. Суд також повторює, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі ОСОБА_9; рішення у справі "Ромашов проти України"(Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року).»

Безперечно підставою відкриття виконавчого провадження органом ДВС було спонукання боржника до виконання рішення суду, котре набрало законної сили. Тобто спірний захід мав виправдану підставу.

Системний аналіз наданих учасниками судового розгляду доказів дозволяє суду зробити висновок про відсутність підстав до задоволення скарги, оскільки хоча дійсно законом не передбачено повторного відкриття виконавчого провадження, однак оспорювані дії вчинялися державним виконавцем з метою виконання рішення суду котре набрало законної сили і цими діями, і на думку суду, жодним чином скаржником не доведено зловживань зі сторони державного виконавця процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження - так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Також суд відзначає про відсутність в березні 2017 року у державного виконавця будь яких підстав вимагати від стягувача авансування виконавчого збору в розмірі 2% суми, що підлягає до стягнення, оскільки виконавчий лист було подано стягувачем до примусового виконання органу ДВС ще у липні 206 року, й чинною на той час редакцією ЗУ «Про виконавчого провадження» не було передбачено авансування виконавчого збору при предявленні документа до примусового виконання.

Окремо суд наголошує, що скаржником не обгрунтовано суду яке його право чи інтерес, як боржника у ВП, було порушене оспорюваними діями державного виконавця, а тому, оскільки, як наголошує ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові пленуму від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - необхідною умовою задоволення скарги є порушення прав і свобод заявника, чого скаржником в даному випадку не доведено належними та допустимими доказами, суд вважає скаргу безпідставною та такою що не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 383 389 ЦПК України суд ,-

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_4, заінтересована особа ПАТ «Універсал Банк» про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Тернопільського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження, від 31.03.2017 року, у виконавчому провадженні №51692553 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення .

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_9