Справа № 455/324/16-ц
Провадження № 2/455/11/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника виконкому Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, він же і представник Тершівської сільської ради ОСОБА_4; представника Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_5, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідачів ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, виконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, Комунального підприємства «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської області, Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідачів - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, про поновлення пропущеного строку для захисту порушеного права, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тершівської сільської ради та його скасування, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_7, Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, Комунального підприємства «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської області, Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію прав, посилаючись на те, що її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11) ОСОБА_12, одружились 08.12.1971 року у виконавчому комітеті Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області.

Під час спільного подружнього життя батьків у них народилося троє дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 і дочка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10) ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно виписки з наказу радгоспу «Дністровський» від 20.02.1980 року №19 було виділено її батькові - ОСОБА_3 земельну ділянку під будівництво житлового будинку на його присадибній ділянці в селі Спас Старосамбірського району площею 0,10 га. Відповідно до рішення виконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 18.03.1980 року №15 погоджено наказ дирекції радгоспу «Дністровський» про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку площею 0,10 га. громадянину ОСОБА_3 в с.Спас на його присадибній ділянці. Рішенням виконавчого комітету Старосамбірської районної ради від 15.05.1980 року №154 ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку і видано паспорт на забудову ділянки.

09.04.1986 року її батько ОСОБА_3 розірвав шлюб із ОСОБА_9 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області.

26.10.2004 року секретарем виконкому Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_14 посвідчений заповіт від імені ОСОБА_3, який зробив на випадок смерті таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що йому належало на день смерті і на що за законом мав право, заповів своєму синові ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Даний заповіт не змінений і не скасований на день смерті заповідача, про що свідчить відмітка секретаря виконкому Тершівської сільської ради з прикладенням гербової печатки.

Її батько, ОСОБА_3 помер 04 листопада 2008 року у віці 60 років.

05.05.2009 року Старосамбірською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №107/2009 після смерті ОСОБА_3

Згідно довідки ЛВА -1 №352826 від 29.10.2007 року вбачається, що позивачка є інвалідом ІІІ групи.

Минаючи оформлення спадщини за заповітом в Старосамбірській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті батька, відповідач ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Тершівськоі сільської ради Старосамбірського району Львівської області за №36 від 20.11.2012 року оформив право власності на житловий будинок №51 по вулиці Сонячна в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за собою.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 лютого 2016 року по справі № 455/1163/15-а визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 20.11.2012 року №36, яким оформлено право власності на житловий будинок № 51 по вулиці Сонячній у селі Спас Старосамбірського району Львівської області за ОСОБА_7. Дана постанова набрала законної сили 01.03.2016 року.

На підставі незаконного рішення виконавчого комітету Тершівської сільської ради від 20.11.2012 року №36 було видано сільським головою Тершівської сільської ради свідоцтво про право власності на житловий будинок в селі Спас по вулиці Сонячна, будинок №51, Старосамбірського району Львівської області від 10 грудня 2012 року серії САС № 356973 за відповідачем.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 356973 від 10.12.2012 року, виданого сільським головою Тершівської сільської ради реєстратором комунального підприємства «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_10, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок в селі Спас по вулиці Сонячна, будинок, № 51, Старосамбірського району Львівської області за відповідачем за реєстраційним номером № 38523666.

Просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане сільським головою Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 10 грудня 2012 року серії САС №356973, яким оформлено право власності на житловий будинок №51, по вулиці Сонячній, в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за громадянином ОСОБА_7 та визнати незаконним рішення про державну реєстрацію права власності від 10.12.2012 року і ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав за реєстраційним номером №38523666 від 10.12.2012 року, виданого реєстратором КП «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_10, та зобов'язати Старосамбірське районне управління юстиції у Львівській області скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №38523666 від 10.12.2012 року реєстратора КП «Старосамбірське РБТ1 та ЕО» ОСОБА_10 по об' єкту нерухомого майна у Державному реєстрі прав за житловим будинком, №51, по вулиці Сонячній, в селі Спас Старосамбірського району, власником якого є ОСОБА_7.

В подальшому, в порядку ст.31 ЦПК України, позивачкою неодноразово вносилися уточнення до позовної заяви, які полягали в збільшенні позовних вимог, крім вищевказаних вимог, просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 20 листопада 2012 року за № 36 «Про оформлення права власності на житловий будинок № 51 по вул. Сонячна в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за гр. ОСОБА_7», а також заміною відповідача Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на Старосамбірську районну державну адміністрацію.

Також ухвалами суду від 10.10.2016 року (а.с.204) було задоволено клопотання представника позивачки про залучення до участі по даній справі ще одного відповідача виконавчий комітет Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області та від 29.03.2017 року було задоволено клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів ОСОБА_9 ОСОБА_15 про заміну прізвища його довірительки з «Мига Оксани Федорівни» на «Татліділ Оксану Федорівну», оскільки така вийшла заміж та після одруження їй присвоєно прізвище «Татліділ».

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги позивачки підтримав та дав суду пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві та в уточненнях до неї (а.с.2-6, 70-74,146-150).

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав повністю, вважає спірне рішення незаконним так як, взявши за основу заповіт батька, копію свідоцтва про його смерть, минуючи нотаріальну контору, звернувся в сільську раду, свідомо чи не свідомо, не знаючи, що сестра має обов»язкову частку, що мають частки брат та мати, яка будувала будинок з батьком, скрив від сільської ради той факт, що такі існують, представився єдиним спадкоємцем, скористався довірою голови сільської ради та секретаря, так як ніхто з них не знав його рідних сестри і брата, оформив будинок на себе як єдиний спадкоємець. В нотаріальній конторі є заведена спадкова справа на спадкодавця - його батька, але він там нічого не оформляв.Також вважає, що відповідно є незаконним свідоцтво про право власності, видане сільською радою на підставі спірного рішення, яким оформлено на нього право власності на житловий будинок № 51 по вул. Сонячній в с. Спас. В МБТІ проводив реєстрацію права власності на цей будинок, там також всіх обдурив. Батько не мав свідоцтва про право власності на цей будинок, був виданий тільки технічний паспорт у 1991 році, але він, тобто ОСОБА_3, його знищив.

Представник відповідачів - виконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірсього району Львівської області та Тершівської сільської ради позовні вимоги визнав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що на той час, коли виконком приймав рішення № 36 «Про оформлення права власності на житловий будинок № 51 по вул. Сонячна в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за гр. ОСОБА_7», воно було законним, бо не знали про брата та сестру ОСОБА_3, знали, що будинок будував батько ОСОБА_7, який склав на нього заповіт. Рішення було прийнято на підставі заяви та заповіту, який був складений на ОСОБА_7. В будинку № 51 по вулиці Сонячній в с. Спас ніхто не був зареєстрований. Знали, що дружина покійного проживає в с. Бусовисько. Якби знали про дітей, які теж є спадкоємцями, то таке рішення сільська рада б не прийняла. Тому вважає, що позов позивачки слід задовольнити.

Представник відповідача - Комунального підприємства «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської області, - ОСОБА_10 в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Однак, будучи в судовому засіданні 29.03.2017 року, проти позову не заперечував, просив його задовольнити, пояснив, що до них звертався ОСОБА_3, на підставі рішення Тершівської сільської ради № 36 від 20.11.2012 року було прийнято рішення про державну реєстрацію житлового будинку № 51, який знаходиться в с. Спасі, власником якого було вказано ОСОБА_7, була заведена інвентаризаційна та реєстраційна справа, реєстратор не з»ясовує питання щодо законності рішень. За подані документи на реєстраціє відповідає заявник. Технічний паспорт виготовлявся на підставі довідки сільської ради, рік побудови 1991, був зазначений зі слів заявника, відповідав якості статусу житла(світло, підлога,двері), просив його задовольнити.

Представник Старосамбірської районної державної адміністрації ОСОБА_5 позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, а саме:

ОСОБА_9, мати позивачки, проти позовних вимог не заперечувала. Просила їх задовольнити. Пояснила, що в 1980 році радгоспом «Дністровський», в якому працював її чоловік слюсарем, а вона бухгалтером, їм на ім»я чоловіка було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку в с. Спасі на його присадибній ділянці, сільська рада це погодила, в цьому ж році районна рада також надала дозвіл на будівництво будинку та було видано паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_3, батьку позивачки, в цьому ж році і було розпочато будівництво будинку, в якому допомагали її та чоловіка батьки. В 1986 році між ними був розірваний шлюб, була збудована коробка, вікон не було. В подальшому вона жила з дітьми в м. Стебнику. Потім поїхала за кордон. Чоловік жив з своїми батьками, а коли захворів то діти його брали в м. Стебник. Після його смерті вона не зверталася в нотаріальну контору, бо вони були розлучені, чи дочка зверталася в нотаріальну контору, то їй не відомо;

ОСОБА_8 в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в канцелярію суду від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів ОСОБА_6 ОСОБА_15 проти позовних вимог заперечив та надав суду пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні на позовну заяву та в заяві про застосування строків позовної давності (а.с.190-191,192-196).

Заслухавши сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища(а.с. 17) у такому зазначено, що 08.12.1971 року було зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_3 з ОСОБА_11, їх прізвища після реєстрації шлюба - «Мига», актовий запис № 13, а 09.04.1986 року шлюб між ними було розірвано.

З свідоцтв про народження(а.с.20,22,23) вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є батьками позивачки, тобто ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідача, тобто ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та третьої особи ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З виписки з наказу (а.с.7) відомо, що радгосп «Дністровський» 20.02.1980 року виділив земельну ділянку ОСОБА_3 під будівництво житлового будинку на його присадибній ділянці в с. Спас в кількості 0,10 га, виконавчий комітет Тершівської сільської ради своїм рішенням № 15 від 18.03.1980 року даний наказ дирекції радгоспу погодив(а.с.8), а 15.05.1980 року виконавчий комітет Старосамбірської районної ради народних депутатів рішенням № 154 вирішив дозволити ОСОБА_3 будівництво індивідуального житлового будинку і видати паспорт на забудову ділянки (а.с.9.10 ). 10.10.1980 року на забудовника ОСОБА_3 було виготовлено будівельний паспорт(11-13).

Заповітом, посвідченим 26.10.2004 року секретарем виконкому Тершівської сільської ради ОСОБА_14, ОСОБА_3, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_5, на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, яке буде належати йому на день смерті, і все те, на що він матиме право за законом, заповів синові ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про смерть (а.с.19) у с. Спас Старосамбірського району Львівської області 04 листопада 2008 року у віці 60 років помер ОСОБА_3.

З наявних у матеріалах справи документах не вбачається, що спадщина ОСОБА_3 складається з житлового будинку по вул. Сонячній, 51 в с. Спас Старосамбірського району, оскільки до справи долучені лише вище перераховані документи, які підтверджують про факт виділення померлому ОСОБА_3 земельної ділянки для здійснення забудови, видачу дозвільної документації на будівництво індивідуального житлового будинку на обумовленій земельній ділянці. Однак, докази будівництва будинку ОСОБА_3 по вулиці Сонячній відсутні.

Згідно норм ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Проте, судом не було здобуто таких доказів від позивачки, як і доказів проведення будівництва будинку саме батьком позивачки, очевидно, із-за відсутності правовстановлюючих документів на цей будинок, так як такі представлені суду не були.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України регламентовані способи захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, в особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов»язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З рішеннявиконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 20 листопада 2012 року № 36 «Про оформлення права власності на житловий будинок № 51 по вул. Сонячна в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за гр. ОСОБА_7» вбачається, що виконком сільської ради, розглянувши заяву ОСОБА_7 про оформлення права власності на житловий будинок № 51 по вулиці Сонячна в селі Спас Старосамбірського району, записи в погосподарській книзі та матеріали, представлені Старосамбірським РБТІ, вирішив « Оформити право власності на жилий будинок № 51 по вулиці Сонячна в селі Спас Старосамбірського району Львівської області гр. ОСОБА_7»/а.с.42,т.2/.

Із заяви від 12.11.2012 року, яка була одним із документів, на підставі яких видавалося спірне рішення (а.с.43,т.2), відомо, що відповідач ОСОБА_7 звертався на ім»я голови Тершівської сільської ради ОСОБА_4 з проханням, а саме: «Прошу дозволити оформити право власності на мій житловий будинок, який знаходиться в селі Спас, по вулиці Сонячній 51».

Інших документів з архіву на підставі яких приймалося вказане рішення, і про які зазначено в мотивувальній частині рішення виконкому, сторони в судове засідання не представили, хоча суд надавав їм таку можливість.

Однак, ОСОБА_1, визначаючи заявлені позовні вимоги , посилається на одну єдину підставу для їх задоволення (первісної та похідних) як неоформлення правовстановлюючих документів ОСОБА_7 як спадщини за заповітом, посилаючись на складання батьком, ОСОБА_3, за життя заповіту від 26.10.2004 року, згідно якого останній заповів все належне йому майно своєму сину ОСОБА_7. Всі її позовні вимоги ґрунтуються на твердженнях, що житловий будинок № 51, який знаходиться по вулиці Сонячній в с. Спас є спадковим майном, а вона як інвалід 111 групи з дитинства має право на обов»язкову частку у спадщині, вважаючи себе непрацездатною дитиною спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, законодавцем чітко визначена підстава для наявності права на обов»язкову частку у спадщині - це непрацездатність.

Довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 352826 (а.с.36), дійсно, підтверджується той факт, що позивачка є інвалідом 111 групи з дитинства, але у висновку про умови та характер праці вказано, що їй протипоказана лише робота з отрутохімікатами із зоровими навантаженнями.

Згідно норм п.27 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, підставою для встановлення 111 групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення 111 групи інвалідності є ступінь втрати здоров»я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому 1 ступені: зокрема, обмеження здатності до трудової діяльності 1 ступеня часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії).

Отже, факт встановлення особі інвалідності 111 групи не вказує про її непрацездатність, а визначає її обмеженість здатності до трудової діяльності 1 ступеня, що не є підставою для наявності права на обов»язкову частку у спадщині у розумінні норм ч.1 ст. 1241 ЦК України.

Крім цього, позивачка, вважаючи себе спадкоємцем, який має право на обов»язкову частку у спадщині, будучи обізнаною про заведення спадкової справи № 107/2009 від 05.05.2009 року Старосамбірською державною нотаріальною конторою, після смерті батька, про що зазначає в позові, не подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини в межах своєї частки, а відповідно, з таких причин, її не прийняла, доказів про її звернення до нотаріуса та відмови нотаріуса в оформленні спадщини за ОСОБА_16 при зверненні із позовом до суду та під час розгляду справи в суді суду не представлено.

Про витребування судом копії вказаної вище заведеної спадкової справи, то сторони та треті особи не вбачали в цьому необхідності.

Також в судовому засіданні було встановлено, чого не заперечували сторони та треті особи, що позивачка на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3, який помер 04 листопада 2008 року, не проживала.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позивачка звернулася до суду з метою захисту права, яке не було ніким порушене, отже, за відсутністю порушеного права.

Також позивачка у позовній заяві та її представник в судовому засіданні стверджували, що ОСОБА_3, брат позивачки, минаючи оформлення спадщини за заповітом в Старосамбірській державній нотаріальній конторі після смерті батька ОСОБА_3, який помер 04 листопада 2008 року, оформив право власності на житловий будинок № 51 по вул. Сонячній в с. Спас за собою рішенням виконкому Тершівської сільської ради за № 36 від 20.11.2012 року. Це саме стверджував у судовому засіданні і відповідач ОСОБА_3.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до роз»яснень, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов»язком спадкоємця.

В судовому засіданні було встановлено, чого не заперечували сторони та треті особи, що відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину, так як звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3, який помер 04 листопада 2008 року, в 6-ти місячний термін в Старосамбірську державну нотаріальну контору, спадкова справа зареєстрована 05.05.2009 року.

На підставі викладеного суд вважає, що ОСОБА_17, як єдиний спадкоємець за заповітом за померлим ОСОБА_3, не здійснив порушення чинного законодавства неотримання саме свідоцтва на спадщину, адже таке є його право, а не обв»язком.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог, та на підставі наданих сторонами та третіми особами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що у вимозі про визнання незаконним та скасування рішення комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 20 листопада 2012 року за № 36 «Про оформлення права власності на житловий будинок № 51 по вул. Сонячна в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за гр. ОСОБА_7», слід відмовити за відсутністю власного порушеного права позивачки, що є підставою для відмови у позові в повному обсязі, тобто в тому числі і у вимогах щодо визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане сільським головою Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 10 грудня 2012 року серії САС №356973, яким оформлено право власності на житловий будинок №51, по вулиці Сонячній, в селі Спас Старосамбірського району Львівської області за громадянином ОСОБА_7 та щодо визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності від 10.12.2012 року і ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав за реєстраційним номером №38523666 від 10.12.2012 року, виданого реєстратором КП «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_10, та щодо зобов'язання Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №38523666 від 10.12.2012 року реєстратора КП «Старосамбірське РБТ1 та ЕО» ОСОБА_10 по об' єкту нерухомого майна у Державному реєстрі прав за житловим будинком, №51, по вулиці Сонячній, в селі Спас Старосамбірського району, власником якого є ОСОБА_7, так як останні дві вимоги є похідними від первинної вимоги.

Керуючись ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11, ст.ст.60, 88,209,212-215,217,218 ЦПК України, ч.1 ст. 15, ч.2 ст.16,ч.1 ст. 20, ч.1 ст.1241, ст. 1218, ч.1 та ч.5 ст. 1268, ч.3 ст.1296 ЦК України , п.27 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7, Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, виконавчого комітету Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, Комунального підприємства «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської області, Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тершівської сільської ради та його скасування, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й.Ніточко