УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- скасувати рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 571/1232 про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва по АДРЕСА_1

- скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0587 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_2 для ведення індивідуального садівництва, серія НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що в 2013 році він зареєстрував право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, проте оскільки розмір земельної ділянки є незначним, вона не виділена в натурі. Крім нього іншими співвласниками цієї земельної ділянки є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позивач вказував, що поруч із цією земельної ділянки розташована інша вільна неприватизована земельна ділянка, яка використовувалася співвласниками під город та для відпочинку, та 0,025 якої він хотів приватизувати, а тому у квітні 2013 року звертався із відповідною заявою до Київської міської ради, у відповідь на яку отримав лист з переліком необхідних для цього документів, проте в подальшому він дізнався, що ця земельна ділянка була приватизована ОСОБА_5 на підставі рішення Київської міської ради від 24 травня 2007 року за №571/1232, яким ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 587 кв. м з кадастровим номером НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що на час прийняття оскаржуваного рішення іншими користувачами спірної земельної ділянки були він та ОСОБА_6 і вони своєї згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавали, ОСОБА_4 вважав, що рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню, у зв'язку із чим просив задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, та заперечення Київської міської ради, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, керувалися вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 118 ЗК України та Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867, які були чинними саме на момент оформлення права власності на спірну земельну ділянку, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що при відведенні земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 згода суміжних землекористувачів не була потрібна; при цьому судами враховано, що право власності позивача на 1/6 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 було зареєстровано 11 липня 2013 року (а. с. 12), а тому станом на час прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення (24 травня 2007 року) відсутні підстави стверджувати про факт порушення його прав як співкористувача спірної земельної ділянки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович