Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/1547/17

Номер провадження2/711/969/17

26 червня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету про стягнення грошових коштів, безпідставно утриманих із заробітної плати при звільнені, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 29.11.2016р. її було звільнено з посади помічника ректора Черкаського державного технологічного університету (далі ЧДТУ) на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул. За наслідками проведення остаточного розрахунку відповідачем з заробітної плати позивача за листопад 2016р. було утримано 271,28грн, як коригування основних нарахувань по заробітній платі за жовтень 2016р.. Вважає, що такі дії відповідача є незаконними, що призвели до порушення порядку розрахунку з нею при звільненні. Тому просила стягнути з відповідача на її користь 271,28грн, як незаконно відраховані з її заробітної плати за листопада 2016р. кошти, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого обрахувати по день ухвалення судом рішення по справі, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 288,45грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що за жовтень 2016року позивачеві було нараховано та виплачено заробітну плату в повному обсязі відповідно до кількості відпрацьованих днів. Натомість в період з 03 по 04 листопада 2016р. за наслідками перевірки обставин відсутності позивача на робочому місці було встановлено вважати 10.10.2016р. днем прогулу, що стала причиною для подальшого звільнення позивача. Оскільки в період з 03 по 28 листопада 2016р. позивач перебувала на лікарняному, то її було звільнено 29.11.2016р.. Визначення 10.10.2016р. днем прогулу стало підставою для складання уточнюючого табелю обліку робочого часу, на підставі якого здійснюється нарахування та виплата працівникам заробітної плати. Наказом про звільнення було надано вказівку бухгалтерії здійснити остаточний розрахунок з позивачем, внаслідок чого було відраховано з її заробітної плати за листопад 2016р. 271,28грн, що були раніше помилково нараховані та виплачені, як заробітна плата за 10.10.2016р.. У звязку з особливостями казначейського обслуговування зобовязань розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, яким є відповідач, фактичне надходження коштів по розрахунку при звільненні на рахунок позивача відбулося 30.11.2016р. в сумі 2330,94грн. 15.12.2016р. позивачеві було виплачено кошти, які є допомогою у звязку з тимчасовою непрацездатністю позивача за період з 03 по 28 листопада 2016р., нарахування та виплата яких здійснювалась відповідно до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Тож вважає, що з боку відповідача не було порушення умов діючого трудового законодавства та законних прав та інтересів позивача, а тому позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні позивач пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, бо вважає що з неї без належної правової підстави та з порушенням порядку, передбаченого законом, було утримано частину заробітної плати, що у свою чергу призвело до несвоєчасного розрахунку з нею при звільненні. Просила задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача 271,28грн заборгованості з заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 40671,45грн, виходячи з того, що розмір її середньоденної заробітної плати складає 288,45грн, а період прострочення розрахунку на день ухвалення судом рішення 141 робочий день.

В судовому засіданні 03.05.2017р. представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених в наданих суду письмових запереченнях.

В судове засідання 26.06.2017р. відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.124/, про причини неявки не повідомив. З огляду на положення ст.ст.77, 169 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) така неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

В період з 20.10.2015р. по 29.11.2016р. позивач працювала в ЧДТУ на посаді помічника ректора.

29.11.2016р. наказом відповідача №508-к від 29.11.2016р. /а.с.7/ позивача було звільнено з посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП за прогул, а саме у звязку з відсутністю на робочому місці 10.10.2016р. протягом робочого дня понад три години без поважних причин. Обставини відсутності позивача на робочому місці 10.10.2016р. були встановлені протоколами засідання робочої групи №1 від 03.11.2016р. та №2 від 04.11.2016р. за наслідками проведення відповідної перевірки, яка була здійснена спеціальною робочою групою, що була утворена наказом відповідача №423/01 від 02.11.2016р..

Виплата заробітної плати позивачеві здійснювалась відповідно до законодавства та п.3.13 колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом ЧДТУ /а.с.60-61/ двічі на місяць 1 та 16 числа кожного місяця. Нарахування заробітної плати здійснювалось бухгалтерією ЧДТУ на підставі табелів обліку робочого часу працівників, які подаються до бухгалтерії до 10 і 20 числа кожного місяця, що передбачено п.2.8.5 Регламенту ЧДТУ /а.с.59/.

Розпорядженням керівника ЧДТУ від 07.09.2015р. за №65/01 покладено обовязок на керівників структурних підрозділів університету подавати табелі обліку робочого часу до бухгалтерії для нарахування заробітної плати в період до 10 і 20 числа кожного місяця /а.с.29/.

За жовтень 2016р. позивачеві на підставі табелів обліку робочого часу /а.с.31, 32/ було нараховано та виплачено заробітну плату за фактично відпрацьовані 18 робочих днів, що підтверджується відповідним розрахунковим листком /а.с.9/, а за листопад 2016р. за 3 робочих дні /а.с.9, 33, 34/.

У звязку із встановленням відсутності позивача на робочому місці 10.10.2016р. понад три години підряд без поважних причин даний день був визнаний відповідачем як прогул, що стало причиною для складання корегуючого табелю обліку робочого часу за жовтень 2016р. /а.с.35/. Таким чином, кількість фактично відпрацьованих позивачем днів у жовтні 2016р. складає 17 робочих днів. При цьому обставини прогулу та той факт чи можна 10.10.2016р. вважати робочим днем, а не днем прогулу, не є предметом доказування в межах цієї справи, оскільки відповідні вимоги позивачем не заявлялись. Тож суд виходить з того, що 10.10.2016р. є днем прогулу, а не робочим днем.

На підставі наказу про звільнення та даних про фактичну кількість відпрацьованих у жовтні 2016р. робочих днів бухгалтерією ЧДТУ було здійснено остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати позивачеві, внаслідок чого сума нарахованої за листопад 2016р. заробітної плати була зменшена на 271,28грн, тобто відрахована сума коштів, яка нарахована за робочий день, який визнаний прогулом /а.с.9/.

Остаточний розрахунок відповідача з позивачем здійснений 30.11.2016р. шляхом виплати позивачу суми коштів в розмірі 2330,94грн, що підтверджується відомостями з банківського рахунку позивача /а.с.12/.

15.12.2016р. відповідачем було здійснено оплату листків тимчасової непрацездатності позивача за період з 03 по 28 листопада 2016р. /а.с.40, 41/ на підставі заяви-розрахунку від 02.12.2016р. №456/01 /а.с.42/.

За таких обставин позивач вважає, що відповідачем було порушено порядок нарахування та виплати заробітної плати і без належної правової підстави здійснено відрахування оплати праці за 10.10.2016р. в сумі 271,28грн у листопаді 2016р., внаслідок чого було порушено порядок остаточного розрахунку з нею при звільненні, а тому звернулась до суду з зазначеним позовом.

Тож спір між сторонами виник з трудових правовідносин, які регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.3 ст.94 КЗпП питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 1 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічна норма закріплена і у ст.94 КЗпП.

Таким чином, заробітна плата є винагородою за фактично відпрацьований час. Отже оплаті підлягає фактичний робочий час, протягом якого працівник виконував передбачену трудовим договором роботу, а тому день прогулу без поважних причин не підлягає оплаті, як робочий час. Натомість особливості нарахування та виплати заробітної плати у відповідача передбачають складання табелів обліку робочого часу (як документу, що є підставою для нарахування заробітної плати) до фактичного закінчення облікового періоду, що обумовлено дотриманням гарантій своєчасності виплати заробітної плати. Відтак встановлення фактичних обставин використання робочого часу після складання табелю обліку робочого часу, які свідчать про неправильність складання таких табелів, може бути підставою для здійснення відрахувань із заробітної плати працівника за умови дотримання вимог законодавства, оскільки в такому випадку має місце набуття працівником заробітної плати без належної правової підстави, тобто без фактичного виконання роботи.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ст.127 КЗпП відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми (п.1 ч.2 ст.127 КЗпП).

Таким чином, відрахування із заробітної плати сум, виплачених працівникові в якості оплати праці внаслідок помилки обліку фактично відпрацьованого часу, може здійснюватись роботодавцем за його ініціативою, якщо така помилка обумовлена обєктивними причинами, а відрахування здійснюються шляхом видання відповідного наказу та має бути проведено протягом одного місяця є дня виплати неправильно обчисленої суми.

Судом встановлено, що відрахування з заробітної плати позивача за листопад 2016р. в сумі 271,28грн здійснено на підставі наказу про звільнення від 29.11.2016р. та корегуючого табелю обліку робочого часу за жовтень 2016р. у звязку з тим, що робочий день за 10.10.2016р., за який позивачу було виплачено заробітну плату, визнаний днем прогулу, а тому оплачений як повний робочий день помилково. Здійснення оплати праці за жовтень 2016р. відбувалось на підставі табелів обліку робочого часу, що складалися у жовтні 2016р.. Проте, встановлення обставин прогулу було здійснено лише на початку листопада 2016р., що обумовило внесення змін до табелів обліку робочого часу для приведення їх у відповідність із реальністю. Внаслідок такої перевірки відповідачем встановлено, що 10.10.2016р. не є фактичним робочим днем, а тому за цей день заробітна плата нарахована та виплачена позивачу помилково. Встановлення обставин прогулу стало підставою для винесення наказу про звільнення та складання уточненого табелю обліку робочого часу, відповідно до якого позивачем у жовтні місця відпрацьовано 17 робочих днів, що і обумовило відрахування з заробітної плати за листопад 2016р. заробітної плати за один робочий день у жовтні 2016р..

Надаючи оцінку діям відповідача суд бере до уваги, що фактично прогул позивача за 10.10.2016р. встановлений за наслідками проведення перевірки та підтверджений результатами засідання робочої групи з цього питання, які затверджені відповідними протоколами від 03.11.2016р. та від 04.11.2016р.. Складання уточненого табелю обліку робочого часу, видання наказу на проведення остаточного розрахунку з позивачем та проведення такого розрахунку здійснено відповідачем до 30.11.2016р., тобто в межах місячного строку з моменту виявлення факту прогулу та з дня виплати позивачу заробітної плати за жовтень 2016р.. Отже з огляду на положення ст.ст.94, 127 КЗпП відповідачем не порушено умов та порядку здійснення нарахувань та виплати заробітної плати позивача в частині відрахування з заробітної плати позивача за листопад 2016р. суми коштів в розмірі 271,28грн.

Стосовно доводів позивача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку відповідача з позивачем, внаслідок здійснення виплати частини коштів 15.12.2016р., то суд зауважує наступне. З наданих відповідачем доказів судом встановлено, що виплачені позивачеві 15.12.2016р. є розрахунком по листкам непрацездатності позивача. Дані листки були подані позивачем 29.11.2016р. відповідачеві і виплати по них призначені на підставі протоколу засідання комісії із загальнообовязкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на ЧДТУ від 30.11.2016р. №24 та заяви-розрахунку від 02.12.2016р. №456/01.

Статтею 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 28.12.2014р. №77-VIII передбачено, що документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати (п.1 ч.2 ст.32 Закону). За таких обставин проведення виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності 15.12.2016р. (в перший день виплати заробітної плати після призначення такої допомоги) не можна вважати порушенням строку розрахунку відповідача з позивачем при звільненні, оскільки обумовлено особливостями здійснення виплат допомоги по тимчасовій втраті працездатності, а тому підстав для застосування заходів передбачених ст.117 КЗпП до відповідача немає.

За таких обставин позов не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем при здійсненні остаточного розрахунку з позивачем при її звільненні не було порушено її прав та законних інтересів.

Оскільки позов не підлягає до задоволення, то понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_3