Головуючий суду 1 інстанції - Мазур М.В.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 423/3734/16-ц
Провадження № 22ц/782/382/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Яреська А.В.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є спільною дитиною сторін, які перебували у шлюбі з 09.08.2008 року до листопада 2016 року. У вересні 2016 року відповідач самовільно відвіз доньку до своєї матері та з того часу перешкоджає нормальному спілкуванню дитини з матір'ю, налаштовує дитину проти неї.

Оскільки між сторонами у справі виник спір щодо визначення місця проживання доньки, позивачка вимушена була вернутися з відповідним позовом до суду та просила визначити місцем проживання дитини місце саме її проживання.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини були задоволені. Суд вирішив:

-визначити місцем проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання її матері - ОСОБА_3;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2601 грн. 20 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким визначити місцем проживання дитини його місце проживання.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

Між батьками не досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.160 СК України встановлено, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

При цьому частина 1 статті 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Встановлено, що після розірвання шлюбу сторони по справі мешкають окремо, донька ОСОБА_4 з вересня 2016 року проживає разом з батьком за адресою: м.Попасна, провулок Кубанський, 15. Батько самочинно змінив місце проживання дочки, яка недостатньо спілкується з матір'ю, що підтверджується матеріалами справи та фактично не заперечується сторонами.

Але при цьому позивач та її донька ОСОБА_4 продовжують бути сумісно зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

Відповідно до повідомлення № 5813/111/56-2017 від 07.03.2017 року Попаснянського відділу поліції, в 2016 році ОСОБА_3 зверталася з письмовою заявою до Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області з проханням прийняти міри реагування до ОСОБА_2, який не дає заявниці змоги бачитися з малолітньою дитиною (а.с.53).

Встановлено, що сторони офіційно працевлаштовані, мають регулярний матеріальний дохід, за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно (а.с.12-14, 37, 63-64, 66).

Позивач також надала суду подяки та грамоти, якими вона була нагороджена в 2015-2016 роках за вагомий внесок у розвиток місцевого самоврядування, активну громадську позицію тощо (а.с.38-40).

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов сторін, за місцем проживання як позивачки, так і відповідача створені належні умови для проживання та виховання дитини (а.с.65-65а).

Згідно з висновком № 3 органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, умови для проживання дитини створені в обох батьків, кожний з яких працює і має постійний заробіток, веде нормальний образ життя. Разом із тим, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місцем проживання дитини місце проживання її матері. Однак це не повинно перешкоджати її спілкуванню з батьком (а.с. 92).

При таких обставинах, з огляду на зазначені обставини, показання свідків, ураховуючи, що у висновку органу опіки та піклування не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дітей з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої доньки, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання доньки з матір'ю.

При цьому, керуючись положеннями статті 360-7 ЦПК України, Попаснянський районний суд при ухваленні оскарженого рішення вірно прийняв до уваги правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у цивільній справі № 6-2445цс16, відповідно до якої при розгляді справ про визначення місця проживання дитини слід керуватися положеннями статей 160, 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини.

Разом із тим, вирішуючи у відповідності до приписів ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що в матеріалах справи відсутні документи, що належним чином підтверджують здійснення оплати позивачкою вартості юридичних послуг, наданих її представником ОСОБА_6

При таких обставинах колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції своїм рішенням безпідставно стягнув з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов'язані із наданням правовою допомоги, в сумі 2050 грн.(а.с.93).

Разом із тим, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., сплачені позивачкою при зверненні з позовною заявою до суду (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 року змінити, зменшивши розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 2601 грн. 20 коп. до 551 грн. 20 коп. В іншій частині рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25.04.2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25 квітня 2017 року змінити, зменшивши розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 2601 грн. 20 коп. до 551 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: