г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2674/16-ц
Номер провадження 2/213/300/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соловйової Л.Я.,

при секретарі Ємельянцевій Т.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПРАТ ІНГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 09.08.2011 року встановлені причини його профзахворювання: радикулопатії, попереково-крижової переважно справа, та шийної, полісегментарних з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами.

Профзахворювання виникли внаслідок тривалої роботи в умовах впливу важкості праці на підприємстві відповідача.

Наслідками роботи у шкідливих умовах стало встановлення 21.09.2011 йому 30 відсотків стійкої втрати професійної працездатності, а потім 01.09.2016 р. - 35 відсотків.

Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 275600 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, у позовній заяві просить розглянути справу без його участі. Судом ухвалено по розгляд справи без участі позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні 12.06.2017 р. підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач переніс та переносить тяжкі моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання, потребує санаторно-курортного лікування, зазначені страждання відбуваються тривалий час, причиною цього є те, що в період часу з 21.08.1997 року по 30.11.2009 року працюючи на підприємстві відповідача за посадою: черговий слюсар з ремонту устаткування він працював в умовах впливу важкості праці, через що отримав ушкодження свого здоровя. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Судом ухвалено про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Надав письмові заперечення на позов, відповідно до яких, зазначив, що позивач у період роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообовязкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. На підприємстві відповідача позивач пропрацював 12 років 3 місяці. Крім того, зазначають, що професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи також черговим слюсарем та з ремонту устаткування в ТОВ «Промремонт», тому відповідальність не повинна бути одноособовою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ ІнГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Судом ухвалено про розгляд справи без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

21.08.1997 року ОСОБА_2 прийнятий на рудозбагачувальну фабрику підприємства відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування по 4 розряду; 23.04.2009 року переведений слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду в цех поточних та капітальних ремонтів гірничого, дробильно-збагачувального устаткування РЗФ-1,2, ДФ на виробничу дільницю по капітальним ремонтам збагачувального устаткування РЗФ-1, 2, ДФ; 05.08.2009 року переведений у цех поточних та капітальних ремонтів слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці з капітальних ремонтів збагачувального устаткування РЗФ-1; 30.11.2009 року звільнений по переводу в ТОВ «Промисловий ремонт» згідно ст. 36 КЗпП України (а.с. 7-10).

Відповідно до акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 09.08.2011 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_2, а саме:

- радикулопатії, попереково-крижової L5, S1, переважно справа, та шийної С5-С7, полісегментарних з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст., деформуючого артозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст., рецидивуючий перебіг. М 54.1.

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 26.07.2011 року.

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування РУ-1 ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» з 01.12.2009 року по 01.04.2011 року, виконував важку фізичну роботу, показники якої перевищували нормативні через недосконалість технологічного процесу. Працюючи також з 21.08.1997 року по 30.11.2009 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування ЦПКР ВАТ «ІнГЗК» також виконував важку фізичну роботу.

Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (13 років 7 місяців) в умовах впливу важкості праці (а.с. 11-13). Судом встановлено. що на підприємстві відповідача ОСОБА_2 в умовах впливу важкості праці пропрацював 12 років 3 місяці.

Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

При огляді МСЕК 21.09.2011 року ОСОБА_2 первинно встановлено профзахворювання з 19.09.2011 року по 01.10.2012 року з втратою професійної працездатності 30 %. Встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 14).

При повторному огляді МСЕК 18.09.2012 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати профпрацездатності з 01.10.2012 року по 01.10.2013 року, повторно встановлена 3 група інвалідності (а.с. 15).

При повторному огляді МСЕК 17.09.2013 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати профпрацездатності з 01.10.2013 року по 01.10.2016 року, повторно встановлена 3 група інвалідності (а.с. 16).

При повторному огляді МСЕК 06.10.2016 року позивачу повторно встановлено 35 % втрати профпрацездатності з 01.10.2016 року по 01.10.2019 року, підтверджена 3 група інвалідності (а.с. 17).

ОСОБА_2 у звязку із професійним захворюванням періодично проходив лікування в медичних закладах в 2013, 2015; 2016 роках (а. с. 18-23).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно 30 %, а в подальшому 35 %.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: важкість праці перевищувала гранично допустимі показники і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданих виписних епікризів позивач в результаті отримання професійних захворювань неодноразово в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

Судом також враховується, що з 01.12.2009 року позивач працює на іншому підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт», праця на якому також стала причиною професійного захворювання, а тому суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням пропорційно відпрацьованого часу на підприємстві відповідача.

З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 22000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 22000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 551,20 грн.

На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків на виробництві - 22000 /двадцять дві тисячі/ гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я. Соловйова