УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», про визнання недійсним договору за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу, укладений 25 січня 2016 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»); стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь 45 тис. грн, які були сплачені на рахунок відповідача.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що перебуває з ОСОБА_4 у любі з 1998 року. 25 січня 2016 року його дружина без його відома та згоди уклала договір фінансового лізингу із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Предметом оспорюваного договору є надання фінансових послуг, а саме, фінансовий лізинг, предметом якого є легковий автомобіль марки «Деу Матіс», ціна вказана - 6 070,27 дол. США. Своїми діями ОСОБА_4 без його згоди та відома розпорядилася спільними коштами подружжя у розмірі 45 тис. грн. Тому він змушений звернутись до суду про захист своїх прав як співвласника коштів, оскільки такі заощадження були на освіту дітей, а не на придбання автомобіля. Угода, укладена його дружиною виходить за межі дрібної побутової, відтак не могла укладатись без його письмової згоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 8 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_4 25 січня 2016 року. Застосовано наслідки недійсності правочину та стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 45 тис. грн сплачених на виконання умов недійсного правочину. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із наявності підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування правових наслідки такої недійсності.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 січня 2016 року ОСОБА_4 уклала договір фінансового лізингу із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді легкового автомобіля марки «Деу Матіс», модифікації М16, та передати цей автомобіль у користування ОСОБА_4, яка у свою чергу зобов'язалась сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_4 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат. Вартість автомобіля визначена у розмірі 6 070,37 дол. США, що еквівалентно 163 900 грн.

На виконання вказаного договору ОСОБА_4 сплачено 45 тис. грн на користь ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», що підтверджується квитанцією від 25 січня 2016 року (а.с. 10).

За своєю правовою природою договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, є змішаним та містить елементи договору купівлі-продажу транспортного засобу та договору оренди (найму), який відповідно до ст. 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, як укладений за участю фізичної особи. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України цей договір є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-276цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

ОСОБА_3 звертаючись до суду про визнання зазначеного правочину недійсним указував на те, що він з ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі, спірний договір остання уклала без його відома та згоди, кошти у розмірі 45 тис. грн були сплачені із сімейного бюджету, та просив визнати спірний договір недійсним, посилаючись на ст. 65 СК України.

При цьому, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у тому разі, коли мало місце відчуження спільного майна подружжя, в даному випадку відповідач придбала спірний автомобіль.

За викладених обставин колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказані вище норми чинного законодавства уваги не звернули, доводів на обґрунтування та заперечення позову належним чином не перевірили та не врахували, що при вирішенні питання про необхідність отримання згоди (письмової, нотаріальної) іншого з подружжя на розпорядження грошовими коштами, якщо вони становлять спільну сумісну власність, необхідно виходити з правової природи правочину, що укладається одним з подружжя, і у випадку вчинення правочинів, в яких грошові кошти не є предметом договору, а лише засобом платежу, письмової згоди законом прямо не вимагається.

Разом із тим, у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Таким чином, реституція можлива лише між сторонами угоди, у разі визнання її недійсною.

Зобов'язуючи ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повернути ОСОБА_3 одержані 45 тис. грн, суди у порушення норм процесуального права не звернули уваги на те, що між сторонами відсутній правочин, що унеможливлює застосування передбаченої ст. 216 ЦК України реституції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, судами не встановлені, їх судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович