АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/7867/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Савлук Т.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/2764/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та МТСБ, яке ухвалою від 06 липня 2016 року замінено на ПрАТ «Український страховий дім». В своїй позовній заяві позивач просив стягнути з ПрАТ «Український страховий дім» на свою користь 29 149 грн 91 к. та з ОСОБА_2 34627 грн 09 к.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_4 до ПрАТ «Український страховий дім», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що 16 червня 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «Український страховий дім»з заявою про виплату страхового відшкодування проте страховою компанією виплату не здійснено, а тому позивач має право на стягнення коштів у судовому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Позивач, відповідач ПрАТ «Український страховий дім» та третя особа у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності позивача. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи власником автомобіля НОМЕР_1 є ОСОБА_5 та відповідно до наявної в матеріалах справи копії довіреності від 25 березня 2014 року ОСОБА_8 має право управляти вищевказаним автомобілем (а.с. 8,27).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 серпня 2015 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2, на перетині проспекту Перемоги і проспекту Академіка Палладіна в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля НОМЕР_1, внаслідок чого сталось зіткнення та вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до полісу АІ/3301236 від 08 вересня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «Український страховий дім», з встановленням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000 грн., з франшизою - нуль (копія а.с.40).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПрАТ «Український страховий дім» суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування лише 16 червня 2016 року, після звернення з позовом до суду, а визначені законодавством строку для прийняття страховиком рішення про здійснення чи відмову у здійсненні страхової виплати на час ухвалення судом рішення не сплинули, доказів, які мали підтвердити той факт, що страхова компанія визнана банкрутом чи ліквідована не надано.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до ст.979 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язується виплатити страхову виплату страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі.

Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Пунктом 3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «Український страховий дім» з заявою про виплату страхового відшкодування. Проте матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 виплачено суму завданої шкоди.

Зважаючи на викладені обставини колегія суддів вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не прийняв до уваги рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002, у зв'язку з чим необґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 до до ПрАТ «Український страховий дім».

Визначаючи суму, яку зобов'язано сплатити ПрАТ «Український страховий дім» в якій застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_2 колегія суддів вважає наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Крім того, згідно з Положеннями про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Так, як згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 04 вересня 2015 року №088 виконаного консультативно-експертним бюро «Автоексперт» матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля НОМЕР_1 становить 29149 грн 91 к., який підлягає стягненню з ПрАТ «Український страховий дім» на користь позивача.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 04 вересня 2015 року №088 виконаного консультативно-експертним бюро «Автоексперт» вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 становить 63777 грн 00 к.

Згідно наявної в матеріалах справи копії накладної №258 від 14 грудня 2015 року та рахунку фактури №15 від 15 квітня 2016 року сукупна вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 становить 61179 грн. (а.с.68-70).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стороною відповідачів не надано доказів на спростування завданого матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту та у суді не заявляли клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи.

Враховуючи, що винна особа має відшкодувати позивачу повністю завдані нею збитки, тобто за обставинами даної справи повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (61179 грн (вартість відновлювального ремонту) мінус 29149 грн 91 к.), то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 32029 грн 09 к.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розподілити судові витрати пропорційно до задоволених апеляційним судом вимог.

Позивач просив стягнути з відповідачів загальну суму 63 777 грн, оскільки з ПрАТ «Український страховий дім» підлягає стягненню 29149 грн 91 к., що становить 45,7 % та в свою чергу оскільки з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 32029 грн 09 к., що становить 50,2 % від суми, що просив стягнути позивач на свою користь.

Позивачем за подачу позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір 551 грн. 20 коп. та 701 грн. 54 коп., таким чином відповідач з ПрАТ «Український страховий дім» зобов'язаний відшкодувати позивачу судовий збір у розмірі 571 грн 50 к, в свою чергу з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 628 грн 87 к. судового збору.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» () на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 29 149 (двадцять дев'ять тисяч сто сорок дев'ять) грн 91 к. та 572 (п'ятсот сімдесят дві) грн 50 к. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 32029 (тридцять дві тисячі двадцять дев'ять) грн 09 к. та 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 87 к. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: