Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/879/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Зазначало, що відповідно до договору №б/н від 30.01.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання по укладеному кредитному договору не виконав, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 42 235 грн. 88 коп., яка складається з 3 627 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом; 32 925 грн. 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 195 грн. 02 коп. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 987 грн. 42 коп. штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 235 грн. 88 коп.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 36 653 грн. 44 коп. заборгованості та 1600 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений сторонами кредитний договір на підставі заяви позичальника з ознайомленням відповідача при її складанні з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідає загальним вимогам чинності правочину, при підписанні вказаної заяви позичальника всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, заява позичальника та Умови містять усі передбачені діючим законодавством відомості. З цими умовами кредитного договору та настанням відповідальності у разі порушення умов повернення кредиту відповідач був ознайомлений та був згоден з ними, підписавши особисто заяву позичальника на укладення кредитного договору. Неналежне виконання умов договору призвело до заборгованості по сплаті кредиту.

Колегія суддів вважає такі висновки правильними, проте не повністю погоджується із сумою стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір згідно з умовами якого останній отримав кредит в сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

В Анкеті-Заяві у полі клієнт «П.І.Б. підпис» зазначено вручну прізвище, ім'я та по-батькові відповідача та проставлено скорочений підпис.

Належних доказів, що запис відносно ОСОБА_1 здійснено не відповідачем, а іншою особою, матеріали справи не містять.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Окрім того, у ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Доказів про те, що кредитний договір від 30.01.2013 року визнано недійсним в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

Згідно із п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У п.п. 2.1.1.2.1., 2.1.1.2.6. Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта / Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг.

Карта може бути використана держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором.

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентах за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів на рік.

За змістом п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт (відповідач) надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» визначено розмір щомісячного платежу 7% від суми заборгованості.

З довідки банку видно, що 07.08.2013 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт 4 000 грн., 09.09.2013 року 3 710 грн. (а.с.108).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, а також того, що відповідач користувався вказаними коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідну виписку по рахунку. Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 не лише знімав грошові кошти, але й частково погашав заборгованість.

Згодом карта відповідача була перевипущена, термін її дії встановлено до 05/17.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Відтак, оскільки строком дії картки визначено травень 2017 року, а позов предявлено банком до суду у квітні 2017 року, тобто не пропущено загального строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_1 отримав кредитну картку та користувався нею, однак умови Договору не виконував належним чином.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.01.2013 року станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 42 235 грн. 88 коп., яка складається з 3 627 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом; 32 925 грн. 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 195 грн. 02 коп. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 987 грн. 42 коп. штраф (процентна складова).

Разом з тим колегія суддів вважає, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом не відповідає умовам укладеного сторонами договору.

На заперечення доводів апеляційної скарги банк надав розрахунок заборгованості по кредиту, за яким заборгованість по процентам становить 3 019 грн. 91 коп. Зазначена сума підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Заявлена банком до стягнення сума пені підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тобто з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1200 грн. за період з 31 березня 2016 року по 12 квітня 2017 року (дата звернення до суду з позовом).

Задовольняючи вимоги про стягнення неустойки, суд першої інстанції також не врахував таке.

Так, зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобов'язань.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1987 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на наведене у суду не було підстав для стягнення штрафів фіксованої частини (500 грн.) та процентної складової (1987 грн. 42 коп.), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 3 627 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 3 019 грн. 91 коп. заборгованості за відсотками, 1200 грн. пені, а всього 7 847 грн. 74 коп.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та згідно п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до роз'яснень, що надані в абзаці другому п.35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, судові витрати понесені позивачем підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у розмірі пропорційно до задоволених вимог в сумі 297 грн. 28 коп. (7 847 грн. 74 коп. х 100 % : 42 235 грн. 88 коп. = 18,58 %; 1600 грн. х 18,58 % = 297 грн. 28 коп.).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3 627 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 3 019 грн. 91 коп. заборгованості за відсотками, 1200 грн. пені, а всього 7 847 грн. 74 коп.

В решті вимог відмовити.

Витрати, понесені публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на сплату судового збору в розмірі 297 грн. 28 коп., компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді