Провадження № 2/161/407/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Луцької міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_10, ОСОБА_11, про скасування рішення Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідачів, який мотивувала тим, що рішенням Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 «Про передачу громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8 безоплатно у спільну часткову власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1» вирішено затвердити ОСОБА_7 (частка ?), ОСОБА_8 (частка ?) технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 площею 0,0511 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; передати вказаним громадянам цю земельну ділянку безоплатно у спільну часткову власність; зобов'язано зареєструвати земельну ділянку та речові права на неї в порядку, визначеному чинним законодавством України. Вказане рішення вважає протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства та її законних прав та інтересів. Позивач є власником будинку та землекористувачем земельної ділянки площею 8 649 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 Державного акта на право власності на земельну ділянку не виготовляла, оскільки не мала для цього можливості і коштів. В жовтні 2016 року, коли почала збирати документи з метою приватизації земельної ділянки, дізналася, що її сусіди суміжні землекористувачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які володіють на праві спільної часткової власності земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, приватизували земельну ділянку, як виявилося згодом з порушенням меж земельної ділянки шляхом захоплення південної частини земельної ділянки розміром 11, 75мх7, 97 м, яка належить їй. Фізична особа-підприємець ОСОБА_10 при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) керувалася «Пояснювальною запискою до проекту газифікації житлового будинку АДРЕСА_1, власник ОСОБА_12.». Вважає, що дана «Пояснювальна записка» до проекту газовідведення не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження площі земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки дані цієї записки нічим не обґрунтовані і не підтверджені, а тому не могли братися до уваги при розробці фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 технічної документації. Крім того, згідно вказаної пояснювальної записки проектом передбачається проведення природного газу до будинку, що розташований на ділянці по АДРЕСА_3 (загальна площа 5,2 сотки). Однак, земельні ділянки по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 це дві зовсім різні земельні ділянки. З інформації, отриманої у державному архіві, вбачається, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 яка могла бути приватизована громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 становила 455,21 кв.м., натомість відповідачами приватизовано 0,0511 га, що підтверджує незаконність приватизації. Її родиною, як законними користувачами земельної ділянки, приблизно у 60-х роках, за усною домовленістю між ними та їхніми сусідами - суміжними користувачами родиною ОСОБА_13 (згодом ОСОБА_18, а нині ОСОБА_5), які проживають за адресою: АДРЕСА_4, та які також являються сусідами землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, було надано у користування родини ОСОБА_13 (нині ОСОБА_5) в якості городу, частину земельної ділянки, яку незаконно приватизували відповідачі. За їхньої згоди в користуванні родини ОСОБА_13 (згодом ОСОБА_18, а нині ОСОБА_5) ця земельна ділянка перебуває вже понад 55 років. Крім того, в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання відсутній підпис суміжного користувача ОСОБА_5 А сама позивач підписала акт не знаючи, що розміри земельної ділянки не відповідають фактичним. З акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 26.11.2015 вбачається, що в графі «в присутності власників (користувачів) земельних ділянок», зокрема значиться невідома особа ОСОБА_13 і її підпис нижче.

А тому, просила визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 «Про передачу громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8 безоплатно у спільну часткову власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1».

Ухвалою суду від 28.03.2017 до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_11

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги позову підтримала, суду пояснила, що її бабуся ОСОБА_14 за домовленістю з сусідами з АДРЕСА_2 взяла у них в користування кусочок городу. Її земельна ділянка знаходиться на АДРЕСА_4, земля приватизована. Там є хата, але в ній ніхто не проживає. Вона акт прийому-передачі межових знаків відповідачам не підписувала і її бабуся теж, бо вже тоді померла.

Представник відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав з викладених у письмових запереченнях підстав (а.с.53-55). Суду пояснив, що право користування позивача спірною земельною ділянкою не оформлене і нічим не підтверджене. Земельні ділянки позивача та відповідачів розділені парканом задовго до набуття відповідачами права власності на будинок. Крім того, підпис позивачки є в актів прийому-передачі межових знаків від 26.11.2015. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представники відповідача Луцької міської ради в судовому засіданні позов не визнали з викладених у письмових запереченнях підстав (а.с.110-114). Вказували на те, що при ухваленні міською радою оскаржуваного позивачем рішення не було порушено вимог закону. Права позивача не були порушені. Посилання сторони позивача на зазначені в архівних довідках розміри земельних ділянок суміжних будинковолодінь є безпідставними, тому що розміри земельних ділянок з 1939 року змінювалися. Просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Вказував на те що приватизована земельна ділянка належала його бабусі, перейшла до мами, а в подальшому в його користування. Будинок по АДРЕСА_1 перейшов у спадок, а з ним і земля. Позивач ОСОБА_6 сама підписувала акту погодження меж, з нею була ще дочка чи то невістка. Заперечень не було. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_11 в судовому засіданні вимоги позову заперечував. Вказував на те, що придбав земельну ділянку разом з руїною.

Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідачів, пояснення свідка, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 проживає та є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.06.1996 року після смерті батька ОСОБА_15 (а.с.9) та від 30.11.1998 після смерті сестри ОСОБА_16 (а.с.8).

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 станом на день ухвалення Луцькою міською радою оскаржуваного позивачем рішення 24.12.2015 були співвласниками будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34169854 від 25.02.2015 та №43349533 від 05.09.2015 (а.с.65-66, 68-69).

Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі і розпорядження землями територіальних громад передача та земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування має виключні повноваження щодо земельних відносин.

Рішенням Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 «Про передачу громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8 безоплатно у спільну часткову власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1» вирішено затвердити ОСОБА_7 (частка ?), ОСОБА_8 (частка ?) технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 площею 0,0511 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; передати вказаним громадянам цю земельну ділянку безоплатно у спільну часткову власність; зобов'язано зареєструвати земельну ділянку та речові права на неї в порядку, визначеному чинним законодавством України (а.с.11).

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки - це документ що розробляється фізичними або юридичними особами, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою і включає в себе текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки та складається у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляються у разі виділення фізичній особі земельної ділянки, межі якої не встановлені із земель комунальної власності. Проект землеустрою розробляється на кожну новоутворену земельну ділянку.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місце положення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Судом встановлено, що на підставі спільної заяви співвласників будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58-109).

Технічна документація погоджена Управлінням Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області (а.с.58), службою містобудівного кадастру (СМК), службою містобудівного кадастру та моніторингу Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради, КП «Луцькводоканал», ПАТ «Волиньгаз» (а.с.74).

З креслення перенесення меж земельної ділянки, що передається у спільну часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_8 в натуру (ас.85) вбачається, що землекористування ОСОБА_6 від поворотної точки Б до поворотної точки В.

З Акту прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки на зберігання від 26.11.2015 (а.с.83) вбачається, що цей акт погоджений ОСОБА_6 Тобто, позивач погодила відновлені межі земельної ділянки, яка надавалася у власність відповідачам.

Свідок ОСОБА_17 (син відповідача) в судовому засіданні пояснив, що приймав участь в оформленні документів для оформлення права власності на земельну ділянку відповідачів. Скільки себе пам'ятає, його родина завжди користувалася цією земельною ділянкою. Ніхто із сусідів не заявляв на неї претензій. Позивач ОСОБА_6 особисто підписувала акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки на зберігання, зі всім погоджувалася.

Сторона позивача в судовому засіданні стверджувала, що позивач ОСОБА_6 користувалася частиною земельної ділянки, яка надана у власність відповідачам, яка на кресленні (а.с.85) обмежована знаками 6, 7, 8, 9, 10.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів того, що відповідно до вимог ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України підтверджують право користування позивача вказаною частиною земельної ділянки, стороною позивача не надано.

Межа наданої відповідачами земельної ділянки із земельною ділянкою належною третій особі ОСОБА_5 (зазначена на кресленні як земельна ділянка ОСОБА_14.), як вбачається з креслення, проходить від поворотної точки А до поворотної точки Б, межові знаки 1,2 (а.с.85), і, відповідно до списку межових знаків (а.с.84) проходить по огорожі. А тому, не порушує права третьої особи.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачами її законних прав та інтересів в зв'язку з ухваленням Луцькою міською радою оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийняте з дотриманням вимог закону.

На підставі викладеного суд вважає вимоги позову безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 16, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст.ст. 80, 83, 116, 118, 122, 123, 125, 126, 152, 155, 184, 198 ЗК України, ст.ст. 26, 34, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 50, 55 Закону України «Про землеустрій», суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Луцької міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - фізична особа-підприємець ОСОБА_10, ОСОБА_11, про скасування рішення Луцької міської ради №2/43 від 24.12.2015 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій