Справа № 462/1511/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора - про визнання права власності на квартиру та гараж в порядку спадкування за законом, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого спадщину прийняла її матір ОСОБА_3 Спадщина складалася з квартири АДРЕСА_1, однак ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 померла не зареєструвавши належним чином своє право на нерухоме майно, а від так постановами державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори від 29.03.2017 року №499/02-31 та №500/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності документів, які необхідні для вчинення нотаріальних дій, а сам документів, які підтверджують реєстрацію права власності на квартиру за спадкодавцем, а тому вона змушена звернутися із даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5, який діє на підставі угоди від 23.05.2017 року, позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Львівської міської ради - ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності, просить постановити законне рішення.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, натомість у поданій заяві просить суд розглянути справу за відсутності третьої особи і покладається на рішення суду.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкові справи №464/2016 та №719/99, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.08.1963 року позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року та її батьками значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.8/, а після одруження 07.08.1982 року із ОСОБА_7 змінила прізвище на «ОСОБА_7», що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 07.08.1982 року /а.с.9/.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 03.07.1999 року /а.с.5/.

Згідно свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем до майна ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3, яка успадкувала ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається із трьох кімнат, житловою площею 39,3кв.м та кухні, загальна площа квартири становить 57,5 кв.м, комора в підвалі 12,2 кв.м, та автомашина марки Vartburg, номерний знак НОМЕР_1 /а.с.6/.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру №12096-З від 19.08.1997 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.10/.

Також встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належав гараж в АДРЕСА_1

Між тим, згідно довідок Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №1/17631 від 02.12.2016 року та №1/17633 від 07.12.2016 року дані про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 відсутні /а.с.17, 18/.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим законом.

З огляду на те, що в даному випадку цивільні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року, то до врегулювання таких застосовується ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено, що матір позивача ОСОБА_3 як член сім'ї ОСОБА_4 та як співвласник спірної квартири проживала і була зареєстрована в спірній квартирі, оплачує за комунальні послуги, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Між тим, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Однак, Друга Львівська державна нотаріальна контора, де заведена спадкова справа після смерті матері позивача, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, постанови державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори від 29.03.2017 року №499/02-31 та №500/02-31 /а.с.21, 22/.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено, позивач звернулася у строк та у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері. Однак, щодо спадкування належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, то нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності документів, які необхідні для вчинення нотаріальних дій, а саме - документів, які підтверджують реєстрацію права власності на квартиру за спадкодавцем /а.с.21, 22/.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 як донька померлої ОСОБА_3 та як спадкоємець за законом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю квартиру АДРЕСА_1, а тому суд прийшов до переконання, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

З огляду на те, що позивача просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову з відповідача понесені судові витрати.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.529, 549 ЦК УРСР, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру АДРЕСА_1, площею 18,4 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський