Справа № 303/545/17
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., ФАЗИКОШ Г.В.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» і ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 липня 2017 року, -

встановила:

30.01.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом мотивуючи його наступним. 04.12.2007 Закрите акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2», уклало з ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_3) кредитний договір № ML-801/088/2007, за яким надало останній 53000,00 дол. США в кредит із сплатою відсотків та строком повернення коштів на умовах, передбачених договором. На забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором банк уклав 04.12.2007 із позивачем договір поруки № SR-801/088/2007, відповідно до якого позивач несе перед кредитором солідарну відповідальність із боржником.

За правилами, встановленими ст. 559 ч. 1 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Додатковим договором від 04.12.2009 ПАТ «ОТП ОСОБА_2» і ОСОБА_3 збільшили розмір відсотків за користування кредитом без внесення відповідних змін до договору поруки. Зазначене тягне припинення договору поруки, якщо ж кредитор заперечує проти цього, порушене право поручителя підлягає захисту судовим порядком шляхом визнання договору поруки припиненим, визнання поруки припиненою.

Верховний Суд України у постанові від 17.09.2014 висловив правову позицію, відповідно до якої вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати припиненим договір поруки № SR-801/088/2007, укладений ним 04.12.2007 із ПАТ «ОТП ОСОБА_2» у якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором № ML-801/088/2007 від 04.12.2007.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.07.2017 позов задоволено, вирішено договір поруки, укладений 04.12.2007 між ЗАТ «ОТП ОСОБА_2», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_2», і ОСОБА_1, вважати припиненим.

Відповідач ПАТ «ОТП ОСОБА_2» ставить в апеляції питання про скасування рішення суду та відмову в позові, вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Так, поручитель був обізнаний із умовами кредитування позичальника, що підтвердив укладанням договору поруки, остаточний строк виконання зобовязання установлений договором у 2022 році, тому саме з цього часу повинен обраховуватися початок шестимісячного строку дії поруки. Крім того, 04.06.2014 між банком і поручителем був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки від 04.12.2007 № SR-801/088/2007, яким був визначений новий розмір боргових зобовязань позичальника, із яким поручитель погодився, а договір поруки є чинним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ПАТ «ОТП ОСОБА_2» ОСОБА_2, який апеляцію підтримав, позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, який скаргу не визнав, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності. Рішення суду відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на її матеріалах і доказах, яким дано правильну оцінку.

За приписами ЦК України щодо кредитних зобовязань і поруки в редакції, що була чинною на час їх виникнення, цивільні права та обовязки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобовязаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу, за відповідних умов достроково, з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 553, 554, 611, 612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України).

Зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 651 ч. 1, ст. 654 ч. 1 ЦК України). Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; за загальним правилом, зобовязання припиняється передусім виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ст. 559 ч. 1 ЦК України).

Закрите акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2», 04.12.2007 уклало з ОСОБА_4 кредитний договір № ML-801/088/2007 і надало позичальнику кредит у розмірі 53000,00 дол. США строком по 04.12.2022 зі встановленням за користування коштами плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка 5,99% річних + FIDR (а.с. 3-7). Сторони договору погодили умови, відповідно до яких:

в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому цим договором (п. 3 частини 1 договору);

частиною 2 договору сторони передбачили, що:

у разі використання плаваючої процентної ставки проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів (п. 1.1.1.2.);

плаваюча процентна ставка підлягає коригуванню протягом дії договору щоразу після перебігу кожного 12-го календарного місяця, починаючи з дати укладання договору, а ставка за користування кредитом впродовж першого року підлягає коригуванню після перебігу 11-го календарного місяця, починаючи з дати укладання договору (п.п. 1.1.1.3., 1.1.1.4.);

…проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату коригування) + фіксований відсоток…, сторони висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору (п. 1.1.1.5.).

На забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором банк 04.12.2007 уклав із ОСОБА_1 договір поруки № SR-801/088/2007 (а.с. 11). За його умовами ОСОБА_1 зобовязалася відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником зобовязань за кредитним договором у повному обсязі таких зобовязань, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 1); порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань… у такому розмірі… у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, зокрема: повернення основної суми кредиту, сплата відсотків (в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі), сплата штрафних санкцій, поручитель підтверджує, що він ознайомлений із положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем (ст. 2); у випадку невиконання боржником… зобовязань…, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань у повному обсязі чи в частині (ст. 3). У статті 4 договору сторони зазначили, що він діє до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

04.12.2009 банк уклав із позичальником (та той час вже ОСОБА_3В.) додатковий договір № 1 до кредитного договору від 04.12.2007 № ML-801/088/2007, яким умови кредитування були істотно змінені, зокрема:

на період з 04.12.2009 до 04.05.2010 («адаптаційний період») встановлена фіксована процентна ставка за кредитом у розмірі 6,50% річних;

на період з 04.05.2010 до 04.11.2010 встановлена фіксована процентна ставка за кредитом у розмірі 14,86% річних;

на період з 04.11.2010 до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором встановлена плаваюча процентна ставка за кредитом, яка складається з фіксованого відсотка 7,36% річних + FIDR (а.с. 8-10).

З довідки від 04.07.2017 про ставку FIDR за кредитним договором від 04.12.2007 № ML-801/088/2007, наданою ПАТ «ОТП ОСОБА_2» суду першої інстанції, випливає, що процентна ставка за кредитом у частині FIDR змінювалася наступним чином:

грудень 2007 року ставка FIDR = 7,5%;

грудень 2008 року ставка FIDR = 10,5%;

грудень 2009 року ставка FIDR = 7,5%;

грудень 2010 року ставка FIDR = 6,5%;

грудень 2011 року ставка FIDR = 6,0%;

грудень 2012 року ставка FIDR = 8,0%;

грудень 2013 року ставка FIDR = 8,0%;

грудень 2014 року ставка FIDR = 8,0%;

грудень 2015 року ставка FIDR = 8,0%;

грудень 2016 року ставка FIDR = 6,15% (а.с. 53).

Беручи до уваги встановлені договором умови кредитування, процентна ставка за кредитом мала таку динаміку:

з 04.12.2007 по 30.11.2008 13,49% річних (5,99% + FIDR 7,5%);

з 01.12.2008 по 30.11.2009 16,49% річних (5,99% + FIDR 10,5%);

з 01.12.2009 по 03.12.2009 13,49% річних (5,99% + FIDR 7,5%);

з 04.12.2009 по 03.05.2010 6,50% річних;

з 04.05.2010 по 03.11.2010 14,86% річних;

з 04.11.2010 по 30.11.2010 14,86% річних (7,36% + FIDR 7,5%);

з 01.12.2010 по 30.11.2011 13,86% річних (7,36% + FIDR 6,5%);

з 01.12.2011 по 30.11.2012 13,36% річних (7,36% + FIDR 6,0%);

з 01.12.2012 по 30.11.2016 15,36% річних (7,36% + FIDR 8,0%);

з 01.12.2016 13,51% річних (7,36% + FIDR 6,15%).

Таким чином, застосування у періоді починаючи з 04.11.2010 фіксованого відсотка 7,36% річних призвело до збільшення відповідних відсоткових ставок за кредитом на 1,37% річних порівняно із тими, що мали б місце за умови застосування первісно встановленого договором фіксованого відсотка 5,99% річних: 14,86% річних замість 13,49% річних, 13,86% річних замість 12,49% річних, 13,36% річних замість 11,99% річних, 15,36% річних замість 13,99% річних і 13,51% річних замість 12,14% річних.

Зміни до договору поруки від 04.12.2007 № SR-801/088/2007 у звязку з укладанням 04.12.2009 додаткового договору № 1 до кредитного договору від 04.12.2007 № ML-801/088/2007 не вносилися одночасно з укладанням додаткового договору або безпосередньо після цього, у такий спосіб згоду на зміну забезпеченого порукою зобовязання позичальника поручитель не надавав.

З огляду на викладене, укладання 04.12.2009 додаткового договору до кредитного договору призвело до істотного збільшення обсягу відповідальності поручителя. За змістом умов кредитного договору, змінною складовою плаваючої процентної ставки є саме FIDR, зміна цієї складової із відповідним коригування плаваючої процентної ставки без укладання щодо цього додаткового договору, внесення змін до договору тощо була погоджена сторонами. Натомість зміна фіксованого відсотка як сталої складової плаваючої процентної ставки договором не була передбачена (за винятком випадку, повязаного із порушенням зобовязань позичальником, коли такий відсоток міг бути збільшений кредитором на 4% річних (п.1.1.5.)), договір не містить умов, які б за відсутності прямо передбачених підстав надавали кредитору право без укладання додаткового договору, внесення змін до договору, без згоди позичальника збільшувати фіксований відсоток плаваючої процентної ставки, що, власне, й підтверджує сам факт укладання додаткового договору.

Отже, поручитель погодився забезпечити основне зобовязання, встановлене із застосуванням плаваючої процентної ставки, де фіксований відсоток був визначений на рівні 5,99% річних, допускалася зміна плаваючої процентної ставки шляхом зміни FIDR, а також внаслідок підвищення фіксованого відсотка лише за наявності прямо передбачених договором підстав, за відсутності яких цей відсоток зміні не підлягав (утім, у справі саме про такі підстави не йдеться). Поручитель не погоджувався забезпечувати основне зобовязання, де фіксований відсоток у складі плаваючої процентної ставки був визначений на рівні 7,36% річних. Окрім цього, поручитель взагалі не погоджувався забезпечувати основне зобовязання із застосуванням для нарахування та сплати процентів за кредитом фіксованої процентної ставки безвідносно до її значення, така ставка на момент укладання договору поруки не була встановлена кредитним договором.

Проценти за кредитним договором (процентна ставка, порядок її визначення, нарахування, сплати процентів, інші умови оплати кредиту) є істотними умовами кредитного договору, щодо яких підлягає досягненню згода сторонами, договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.ст. 536, 626, 628, 69, 632, 638-640, 1048, 1054 ЦК України). За встановлених у справі обставин, і, крім того, враховуючи вимоги ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 7, 12-14 ЦК України щодо правил добросовісності дій учасників цивільних відносин, недопустимості вчинення дій на шкоду законним правам та інтересам цих осіб, щодо звичаїв ділового обороту, які в сукупності передбачають обізнаність учасників відповідних правовідносин із їх правами та обовязками, обставинами, які впливають на їх цивільну відповідальність, порука за збільшене основне зобовязання може мати місце за умови доведення умов цього зобовязання до поручителя та отримання у належній формі його відповідної згоди.

Той факт, що збільшення фіксованого відсотка у складі плаваючої процентної ставки призвело до збільшення суми процентів, належних з позичальника за кредитним договором, та до збільшення обсягу відповідальності поручителя визнав представник відповідача в апеляційному суді. Таке визнання відповідає дійсним обставинам справи та узгоджується із законом.

04.06.2014 банк уклав із ОСОБА_1 додатковий договір № 1 до договору поруки від 04.12.2007 № SR-801/088/2007 (а.с. 65-66). Цим додатковим договором сторони внесли зміни до договору поруки і зазначили, зокрема, що: кредитним договором є договір від 04.12.2007 № ML-801/088/2007 з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками; на дату укладання додаткового договору розмір боргових зобовязань позичальника за кредитним договором становить 22652,63 дол. США; в разі зміни розміру боргових зобовязань, у т.ч., їх збільшення, після укладання цього договору такі зобовязання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ст. 214 ч. 2, ст.ю 360-7 ч. 1 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд не враховує висновки, зроблені Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у справі № 6-511цс15. Так, відповідні висновки були зроблені в справі за позовом про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки і поруки та стосувалися питань дійсності правочинів у контексті дотримання прав споживачів фінансових послуг, солідарної відповідальності поручителів між собою. Тож ішлося про інші підстави, предмет позову, інші обставини та інші правовідносини, аніж у справі, що розглядається та стосується суто припинення поруки із конкретної підстави. Водночас у зазначеній постанові зроблені певні висновки щодо обставин застосування плаваючої процентної ставки з фіксованою частиною та змінною складовою FIDR, проте, хоча такі зроблені саме в контексті дотримання прав споживачів, але і ними констатується, що виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору, тому положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими і підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Тобто, суд робив висновки тільки щодо зміни FIDR як складової плаваючої процентної ставки і не робив висновків щодо збільшення фіксованого відсотка у контексті впливу цієї обставини на обсяг відповідальності поручителя та припинення поруки. Указана постанова незастосовна в справі, що розглядається, а викладені в ній висновки водночас не суперечать встановленим у даній справі обставинам та не спростовують висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

У постанові від 21.05.2012 у справі № 6-18цс11 Верховний Суд України дійшов висновків про те, що:

зі змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України вбачається, що припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати;

термін «порука», застосований у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки;

до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі підвищення розміру процентів;

за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується; у цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору;

за змістом п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом; суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2- 5 ст. 13 цього Кодексу;

виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України;

крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відтак, спосіб захисту права шляхом визнання договору поруки припиненим не може вважатися неналежним.

Апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від наведеної вище правової позиції, яка безпосередньо стосується спірних правовідносин.

За таких обставин, порука, встановлена договором від 04.12.2007 № SR-801/088/2007, припинилася 04.12.2009, як припинився й договір, який не має самостійного, окремого значення за відсутності предмету регулювання. Висновок суду першої інстанції про те, що додатковий договір № 1 від 04.06.2014 до договору поруки від 04.12.2007 № SR-801/088/2007 не має правого значення, правильний, відповідає вимогам закону та обставинам справи, оскільки порука припинилася, а змінене може бути лише реально наявне, дійсне зобовязання, тоді як на момент укладання додаткового договору такого вже не існувало.

Доводи апеляції, які не враховують дійсних обставин справи та зводяться, по суті, лише до повязування припинення поруки зі строком чинності кредитного договору і умовами, передбаченими ст. 559 ч. 4 ЦК України, фактично не стосуються предмета спору, обґрунтованості та доведеності позову, законності рішення суду не спростовують і не дають підстав для його скасування з відмовою в позові. Тому з урахуванням положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 308 цього Кодексу апеляцію слід відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» відхилити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді