ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5495/16-ц
Провадження № 2/210/27/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"04" вересня 2017 р.
Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Скотар Р.Є.,
за участі секретаря Ширинової К.С.,
за участі сторін не з'явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Територіальної громади в особі Криворізької міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,-
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду 09.12.2016 року з вищезгаданим позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, який прийняв спадщину після дружини ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що його матір ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з її частки квартири АДРЕСА_1, яка належала його батькам на праві приватної спільної сумісної власності. Його батько ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із дружиною в спірній квартирі та продовжував проживати після її смерті, будучи зареєстрованим за даною адресою. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з зазначеної вище квартири. Він, позивач, фактично прийняв спадщину, оскільки став проживати в цій квартирі після смерті матері і мешкає там до теперішнього часу, будучи зареєстрованим за іншою адресою. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину, він 14.06.2016 року звернувся до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки відсутній факт прийняття спадщини, тому він звернувся до суду з позовом.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України.
Представник позивача підтримала ОСОБА_5 в судовому засіданні присутньою не була, просила розглядати справу за її відсутності, будучи присутньою у попередніх судових засіданнях, позов підтримала, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача - Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за участі представника Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради на підставі рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016 року «про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» /а.с.69-72/.
Представник відповідача - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується розпискою уповноваженої особи відповідача, про причину неявки суд не повідомив, заяви про відкладення, розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.
Оскільки, встановлення факту пов'язане з наступним вирішенням питання про прийняття спадщини, суд розглядає справу в порядку позовного провадження.
Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.03.1972 року Дзержинським рай бюро рацс м.Кривого Рогу, актовий запис №683 /а.с.9/.
На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1993 року, виданого Управлінням соціальних підрозділів в/о «Кривбасруда», зареєстрованого в БТІ, на праві приватної спільної сумісної власності батькам позивача належала квартира АДРЕСА_1 /а.с.11-14/.
Матір позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.15/.
Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.16/.
На час смерті батьки позивача були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.17,18/. Інших осіб зареєстровано не було.
Отже, спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року.
Відповідно до п.п 4,5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.
Крім того, листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.
Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ( 1502-06 )). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.
Відповідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно
невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.526 ЦК УРСР ).
Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті
і народженні після його смерті (ст.527 ЦК УРСР ).
Згідно ст.548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.
Отже, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Так, після смерті матері позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилася спадщина, яка складається з її частки в приватній спільній сумісній власності - квартири АДРЕСА_1.
За життя ОСОБА_4 заповіт не складався, після її смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та (заповіти/ спадкові договори) №№47015030,47014981 від 09.03.2017 року (а.с.74,75).
Таким чином, батько позивача ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, будучи прописаним у спірній квартирі з 1979 року по час своєї смерті та залишившись проживати в квартирі після смерті дружини, вступив в управління та володіння спадковим майном - фактично прийняв спадщину відповідно до положень ст.549 ЦК УССР (в редакції 1963 р.).
Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (1/2 частка, яка належала йому після приватизації житла та 1/2 частку, яку він фактично прийняв після смерті дружини).
За життя ОСОБА_3 заповіт не складався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №44460401 від 14.07.2017 року (а.с.58).
Позивач 14.07.2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відсутній факт прийняття спадщини ( а.с.66).
Однак, факт прийняття позивачем спадщини підтверджується актом б/н від 23.11.2016 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1, посвідченому ТОВ «СІТІ-СЕРВІС-КР», з якого вбачається, що ОСОБА_2 з кінця 1999 року після смерті матері став проживати разом із батьком та після смерті батька залишився мешкати в спірній квартирі /а.с.19/ та поясненнями свідків.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка дружина позивача - ОСОБА_7, пояснила, що її чоловік проживав в спірній квартирі після смерті матері, вони одружилися у 2003 році, мешкають у квартирі батьків.
Свідок ОСОБА_8 , сусід позивача, пояснив, що позивач почав проживати в спірній квартирі після смерті матері та мешкає до теперішнього часу.
Свідок ОСОБА_9 сусід позивача, дав аналогічні пояснення.
Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР, якою встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців немає, з заявами про видачу свідоцтва про спадщину ніхто, крім позивача, до нотаріальної контори не звертався, що вбачається з матеріалів спадкової справи №44/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3/а.с.55-66/.
Отже, в судовому засіданні встановлено що, ОСОБА_2 протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини вчинив дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини, тому суд вважає вимогу про встановлення факту прийняття спадщини доведеною та такою, що підлягає задоволенню.
З приводу вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом суд виходить з наступного.
Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. листом №301/02-14 від 18.07.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній факт прийняття спадщини.
Отже, інші підстави для відмови у прийнятті спадщини відсутні.
Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають.
При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця.
Тобто, на момент звернення до суду із позовом про захист права власності, права позивача не були порушені, оскільки відмова нотаріуса обґрунтована лише відсутністю факту прийняття спадщини, який встановлено судом.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.526-549 ЦК УРСР, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212-214,256,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.
Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яка складається з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 38,6 кв.м , житловою площею 21,5 кв.м .
В решті позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку - після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Р. Є. Скотар