печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Мудрак О.Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогами до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 86 069,75грн. як відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодувати судові витрати. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказує наступне. 06 лютого 2015 року по АДРЕСА_1 сталася дорожньо- транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (далі, іноді як Відповідач) та автомобіля НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_1 (далі, іноді як Позивач).

Автомобіль «Porsche», д/н НОМЕР_3. яким керувала Позивач, належить останній на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 27 січня 2011 року.

На момент ДТП автомобілем НОМЕР_1 (який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 10 жовтня 2012 року) керував Відповідач на підставі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом НОМЕР_9 від 06 лютого 2015 року та зазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В результаті ДТП автомобілю НОМЕР_4 було завдано шкоду, а саме: деформовані капот, передній бампер з решітками, відірвано передній номерний знак з касетою, що підтверджується довідкою Відділу ДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Загальний розмір витрат на відновлення та ремонт автомобіля Позивача (завдана шкода) становить 172 139,50 грн.. які були сплачені нею в повному обсязі, відповідно до товарного чеку з відміткою про сплату.

Згідно з ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (яким відповідно до ч.І ст. 1187 Цивільного кодексу України є в тому числі, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

В зв'язку із зазначеним, Відповідачем у справі є ОСОБА_2 - особа, яка під час керування автомобілем НОМЕР_1 мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником.

Згідно довідки №17 про дорожньо-транспортну пригоду від 07.02.2015 року ДТГІ сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року по справі № 757/5244/15-п встановлено, що водієм ОСОБА_2 було порушено п.2.3 (б), п.12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: останній не урахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості, не урахував стан проїзної частинки.

ОСОБА_1. як зазначено у постанові Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року по справі № 757/5243/15-п. порушила вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Позивач не дотрималася безпечної швидкості руху та не врахувала стан проїзної частини.

Відповідно до п.3 ч.І ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами: при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного.

Ступінь вини водіїв - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постановами Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року по справі № 757/5244/15-п та від 06 березня 2015 року по справі № 757/5243/15-п встановлено не було.

В заочному рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року в справі № 752/18714/15-ц (з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року в справі № 22-7188) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, встановлено ступінь вини обох водіїв (Позивача та Відповідача) у співвідношенні 50% до 50%.

Згідно з ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, Позивач звернувся до суду із проханням стягнути з Відповідача кошти в якості відшкодування за завдану майнову шкоду, зважаючи на ступінь вини Позивача, встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року в справі № 752/18714/15-ц та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року в справі № 22-7188), в розмірі 86 069.75 грн. (вісімдесят шість тисяч шістдесят дев'ять гривень 75 коп.). який розрахований наступним чином: 172 139,50 грн. (загальний розмір завданої автомобілю Позивача шкоди) - розмір шкоди завданої Позивачем автомобілю Позивача (який розраховується наступним чином: 172 139,50 грн. (загальний розмір завданої автомобілю Позивача шкоди) * 50% (ступінь вини Позивача, встановлений рішеннями судів) / 100% = 86 069,75 грн. (вісімдесят шість тисяч шістдесят дев'ять гривень 75 коп.).

Ч. ч. 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.3 ст.386 Цивільного кодексу України). Завдання Позивачу шкоди діями Відповідача внаслідок ДТП стало підставою для виникнення деліктного зобов'язання.

Право Позивача на відшкодування шкоди за рахунок Відповідача в рамках деліктного зобов'язання є абсолютним та не залежить від того, чи застрахована цивільно- правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду України, зокрема у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15.

Згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ. усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

Оскільки Позивачем вже були виконані роботи по відновленню свого автомобіля. Позивач звернувся до суду із проханням відшкодувати завдані збитки відповідно до вартості робіт, проведених Позивачем для ремонту та відновлення свого автомобіля.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_5 підтримав вимоги позивача, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позивача не визнав, заперечував проти задоволення вимог, надавши письмові заперечення, відповідно до яких вважав вимоги позивача безпідставними і необгрунтованими з наступних підстав. Так, у позові Позивач просить стягнути з нього , як Відповідача, грошові кошти в якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Однак, відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, на момент скоєння ДТП (06.02.2015 р.) за участю автомобіля НОМЕР_5 під його керуванням, цивільно-правова відповідальність була застрахована перед третіми особами на випадок ДТП у Приватному акціонерному товаристві "Київський страховий дім", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_10 від 13.11.2014р., з лімітом відповідальності: за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., а за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100000грн. Розмір франшизи за даним полісом становить 0грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної майну третьої особи при настанні страхового випадку покладено на страховика відповідно до лімітів відповідальності останнього.

Згідно ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Отже, в зв'язку з цим, відшкодування витрат пов'язаних з відшкодуванням майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має здійснювати Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім", а ОСОБА_2, в цій частині позовних вимог не є належним відповідачем у справі.

Позивач, при цьому, в даній ситуації керував транспортним засобом без діючого полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що заборонено діючим законодавством.

Також у позовній заяві зазначено, що в результаті ДТП автомобілю Позивача «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_3, було завдано шкоду: деформовані капот, передній бампер з решітками, відірвано передній номерний знак. Вказані механічні пошкодження підтверджені і довідкою відділу ДАІ з обслуговування Печерського району ГУ МВС в м. Києві, копія якої є додатком №6 до Позову. Отже, в тексті самого позову та довідці відділу ДАІ чітко зазначено перелік пошкоджень, які були на автомобілі Позивача під час ДТП, що мало місце 06.02.2015 року, а саме: деформований капот, передній бампер з решітками, відірвано передній номерний знак. Проте, у товарному чеку, на який Позивач посилається у позові та копія якого є додатком №7 до позову, у перелік робіт та використаних матеріалів включені позиції/пункти, які не можуть стосуватися відновлювальних робіт для усунення пошкоджень, що були зафіксовані на місці пригоди правоохоронними органами та які перелічені у відповідній довідці ДАІ. Зокрема, в перелік робіт, зазначених в товарному чеку, який виданий СПД «Бережанський Руслан Васильович» і є додатком до позову, включено: технологічна мийка, знання/установка фари, зняття/установка накладки порога, комплекс джип [мийка], зняття/установка передньої панелі, часткова розбірка/збирання моторного відсіку, злив/долив охолоджувальної рідини, перевірка системи А/С на герметичність (система охолодження), заправка кондиціонера, перевірка розвалу-сходження, зняття/установка крила переднього, зняття/установка підкрилка, ремонт кронштейна тощо.

В перелік придбаних запчастин та матеріалів вказаного товарного чеку СПД «Бережанський Руслан Васильович» також безпідставно та необґрунтовано включені більшість пунктів, а саме: фара габарит передній, нижній (ліхтар), фріон (запчастини кондиціонера), накладка передньої панелі, кронштейн кріплення панелі, датчик поворотника, фара передня, форсунка омивача, радіатор кондиціонера тощо. Отже, Позивачем безпідставно та необґрунтовано включено у перелік виконаних робіт та використаних матеріалів при проведенні відновлювальних робіт автомобіля «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_3 для усунення механічних пошкоджень, які виникли внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Перелік виконаних робіт та використаних запчастин та матеріалів не відповідає характеру пошкоджень і фактичним обставинам події.

Безпідставне та необгрунтоване включення у перелік робіт та використаних матеріалів, які не можуть стосуватися відновлювальних робіт для усунення наслідків події, свідчить про відсутність об'єктивності в позиції Позивача, а також на незаконність та необґрунтованість вимог. Крім того, Позивач в своєму позові оцінює розмір завданої матеріальної шкоди в сумі по 86 069,75 грн.

При цьому, розрахунок вказаної суми Позивачем зроблено на підставі знову ж таки товарного чеку, виданого СПД «Бережанський Руслан Васильович» (є додатком №7 до позову), який фактично містить необґрунтований та безпідставний перелік робіт та використаних матеріалів. З метою визначення матеріального збитку проводиться оцінка вартості завданої шкоди, яка здійснюється спеціалістом з відповідною кваліфікацією та на підставі діючих методик, правил, та інших нормативно-правових актів. Товарний чек, у даному випадку, не може бути документом, що визначає суму заподіяного матеріального збитку. На даний час є діючою «Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 р. N 1335/5/1159). Дана методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів. Методика, в тому числі, застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження транспортного засобу,

Водночас, згідно з роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 із змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. №142/5/2092.

Тобто здійснюється відшкодування завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу саме прямої шкоди, в якій повинна враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу. Товарний чек, на який посилається Позивач при розрахунку розміру шкоди, крім всього іншого, не містить інформації про фізичне зношення автомобіля та його деталей.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», залученого до участі у справі, ОСОБА_7 вимоги не визнав, подав письмові заперечення, в яких не заперечуючи проти факту настання дорожньо-транспортної пригоди, просив відмовити у задоволенні вимог до товариства у повному обсязі, вказуючи наступне. Відповідно до довідки ВДАІ Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві від 07.02.3015 № 47 ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 правил дорожнього руху. 10.02.2015 ОСОБА_2 звернувся до Страховика з заявою, що може бути визнана страховою. Відповідно до пункту 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що ДЛЯ ОТРИМАННЯ СТРАХОВОГО ВІДШКОДУВАННЯ ПОТЕРПІЛИЙ чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ПОДАЄ СТРАХОВИКУ (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) ЗАЯВУ ПРО СТРАХОВЕ ВІДШКОДУВАННЯ. Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

В свою чергу, згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком І МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону. - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування і регламентної виплати). З урахуванням вказаних вище положень чинного законодавства, з матеріалів справи, представник звертав увагу на те, що : цивільний позивач не звертався до Страховика, а ні з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, а ні з заявою про страхове відшкодування; цивільний позивач не подавали Страховику документи на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підтвердження майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди. Крім цього, Позивач зловживаючи своїми правами та нехтуючи своїми обов'язками, порушив положення ст. 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, нехтуючи обов'язком сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, взагалі не надав для огляду транспортний засіб або інше пошкоджене майно, не повідомив про всі відомі обставини та не надав для огляду та копіювання усі наявні документи щодо ДТП, що мала місце 06.02.2015.

Відповідно до положення ст. 33-1 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

До того ж, згідно з п.33.1.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Як свідчать матеріали справи, Позивач взагалі не повідомляв Відповідача про огляд транспортного засобу «Porsche», д.н.з. НОМЕР_6, а тому на сьогодні не можливо встановити розмір заподіяної шкоди.

В порушення вказаної статті Позивач, як особа, яка має право на отримання відшкодування передбаченні зобов'язання не виконала, зокрема не сприяла Відповідачу в розслідування причин та обставин ДТП, а саме не надали для огляду транспортний засіб, вказана обставина зокрема п Стверджується неповідомленням ні Відповідача, ні страхувальника.

Вказані вище порушення допущені Позивачем в сукупності у відповідності до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Зокрема, згідно з положеннями пункту 37.1.3. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПІДСТАВОЮ ДЛЯ ВІДМОВИ У ЗДІЙСНЕННІ СТРАХОВОГО ВІДШКОДУВАННЯ: є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це ПРИЗВЕЛО ДО НЕМОЖЛИВОСТІ СТРАХОВИКА встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або РОЗМІР ЗАПОДІЯНОЇ ШКОДИ (п.37.1.3).

Відповідно до Листа Верховного суду України від 19.07.2011р. «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», вирішуючи спори щодо відмови страховика у здійсненні страхової виплати за договорами страхування, суди керуються як ст. 991 ЦК, так і ст. 26 Закону N 85/96-ВР, в яких перелічені підстави для відмови майже ідентичні. При цьому відповідно до ст. 991 ЦК страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Крім цього, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є не подання заяви про виплату протягом двох років з дати ДТП. Згідно з положеннями п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до яких. НЕПОДАННЯ ЗАЯВИ ПРО СТРАХОВЕ ВІДШКОДУВАННЯ ВПРОДОВЖ ОДНОГО РОКУ, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди Є ПІДСТАВОЮ ДЛЯ ВІДМОВИ У ЗДІЙСНЕННІ СТРАХОВОГО ВІДШКОДУВАННЯ (регламентної виплати).

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що 06 лютого 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 Ступінь вини обох водіїв визначена у співвідношенні 50%до 50%.

При цьому звернувшись до суду із вимогами про відшкодування шкоди позивачем на підтвердження здійснення витрат надано товарний чек СПД «ОСОБА_8». Вказаний товарний чек не може бути розцінений як належний доказ здійснення витрат пов'язаних з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП 06 лютого 2015 року. В цьому випадку суд бере до уваги заперечення відповідача щодо наявності в переліку робіт, придбаних запчастин та матеріалів, таких, що не узгоджуються з тими пошкодженнями, які були наявні на момент пригоди. Крім того, сумнівним є підтвердження оплати вказаного товарного чеку та проведених робіт. Отже слід визнати те, що позивачем не було доведено, що визначена сума є сумою завданих збитків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16, 1166,1187,1188 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишити без задоволення. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Цокол Л.І.