У Х В А Л А

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року та 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Управління Державного комітету України по земельним ресурсам у м. Одесі, про визнання недійсними правочинів та державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Одеська міська рада, про встановлення меж земельної ділянки в натурі, відновлення стану земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні, визнання протиправною відмови у погодженні приватизації, зобов'язання не чинити перешкоди у приватизації та визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а :

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 29 січня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнив частково: визнав недійсними: договір дарування земельної ділянки від 11 грудня 2003 року; державний акт, виданий 18 вересня 2006 року ОСОБА_8; договір дарування земельної ділянки від 3 квітня 2007 року; установив у натурі межі земельної ділянки та відновив її стан, який існував до порушення меж земельної ділянки, й заборонив ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 порушувати межі земельної ділянки; зобов'язав ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_10 у користуванні земельною ділянкою; визнав незаконною відмову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у погодженні ОСОБА_10 приватизації земельної ділянки. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позовних вимог ОСОБА_10 суд відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 грудня 2016 року визнав причини пропуску ОСОБА_4 строку на касаційне оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій неповажними; касаційну скаргу ОСОБА_4 залишив без руху, надавши строк для подання доказів на підтвердження обставин, указаних у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження відповідно до статті 325 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), до 12 січня 2017 року, але не більше тридцяти днів з дня отримання ухвали.

Цей же суд ухвалою від 27 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій визнав неподаною і повернув особі, яка її подала.

13 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень суду касаційної інстанції з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції статті 129 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», статей 2, 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судами касаційної інстанції статей 73, 218, 222, 325, 326, 328 ЦПК України; невідповідності зазначених судових рішень суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах указаних норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надала копії: ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2012 року, 7 вересня 2015 року, 10 лютого 2017 року, ухвали Верховного Суду України від 12 березня 2010 року та постанов Верховного Суду України від 23 лютого 2010 року, 30 вересня 2015 року, 7 вересня, 5 жовтня 2016 року, 8 лютого 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 27 лютого 2017 року, про перегляд якої порушує питання ОСОБА_4, суд касаційної інстанції, визнавши касаційну скаргу неподаною, виходив з того, що заявниця подала скаргу без дотримання вимог статті 326 ЦПК України і в установлений строк не усунула її недоліки.

Разом з тим у наданих заявницею для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2012 року, 7 вересня 2015 року, 10 лютого 2017 року та ухвалі Верховного Суду України від 12 березня 2010 року суди касаційної інстанції поновили заявникам строк на касаційне оскарження судових рішень, установивши наявність поважних причин його пропуску.

Отже, порівняння наведених судових рішень судів касаційної інстанції із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року, про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновкам, викладеним у наданих заявницею для порівняння постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, 7 вересня, 5 жовтня 2016 року та 8 лютого 2017 року.

Постанова Верховного Суду України від 23 лютого 2010 року, надана заявницею для порівняння, не може бути покладена в основу обґрунтування передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави перегляду судового рішення суду касаційної інстанції, оскільки ця постанова ухвалена за наслідками провадження Верховного Суду України за винятковими обставинами.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року необхідно відмовити.

Крім зазначеного, заявниця порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року.

Однак ця ухвала не підлягає перегляду з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав, оскільки вона не перешкоджає подальшому провадженню у справі, відтак відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути предметом перегляду Верховним Судом України в порядку глави 3 розділу V цього Кодексу, а тому подана заява в частині перегляду зазначеної ухвали підлягає поверненню заявниці.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Управління Державного комітету України по земельним ресурсам у м. Одесі, про визнання недійсними правочинів та державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Одеська міська рада, про встановлення меж земельної ділянки в натурі, відновлення стану земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні, визнання протиправною відмови у погодженні приватизації, зобов'язання не чинити перешкоди у приватизації та визнання правочинів недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року відмовити.

Подану заяву ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко