Справа №482/381/17 11.10.2017 11.10.2017 11.10.2017
Справа 482/381/17
Провадження № 22ц-784/1901/17 Суддя першої інстанції Ітрін М.В.
Категорія 39 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участю: відповідачки ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частку у житловому будинку, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частку у житловому будинку.

Вимоги обґрунтовує тим, що з 1971 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, з якою проживав ІНФОРМАЦІЯ_1. У 1982 році вирішили купити інший будинок і з цією метою розірвали шлюб з ОСОБА_3, оскільки за чинним на той час законодавством у подружжя повинен бути зареєстрований лише один будинок. У 1983 році придбав з ОСОБА_3 житловий будинок по вул. Нагорна, 5, в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, де стали проживати разом з дітьми.

Господарство відносилось до колгоспного типу двору, а тому у погосподарських книгах сільської ради головою цього колгоспного двору була записана ОСОБА_5, яка працювала в колгоспі агрономом, а позивач механізатором. 11 листопада 1993 року ОСОБА_5 померла.

Позивач зазначає, що у 2017 році йому стало відомо, що 21 грудня 2004 року його донька ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок та є власницею цілого будинку.

Вважає, що він як член колгоспного двору має право на ? частину вказаного будинку, оскільки станом на 15 квітня 1991 року кожен з членів колгоспного двору, в тому числі і він став власником 1/4 частки спірного будинку, а отже після смерті ОСОБА_3 спадкуванню підлягала лише 1/4 частина будинку, що належала померлій.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок №5, що розташований по пров. Нагорному в с. Новопетрівське, Новоодеського району Миколаївської області, видане Новоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 21 грудня 2004 року, за р.№2-619 та визнати за ним право власності на ? частину вказаного жилого будинку.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у звязку із пропуском строків позовної давності. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ним право власності на ? частину будинку, що розташований по пров. Нагорному,5 в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки, третьої особи, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенню позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на частку у майні, що відносилось до колгоспного двору, проте пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом.

Однак, з таким висновком суду погодитися в повній мірі не можливо.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства для сімейних потреб. Будучи колгоспниками, члени двору приймають участь в загальному господарстві колгоспу та отримують в ньому основні прибутки, а також разом ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, члени двору повинні бути не лише колгоспниками, а бути членами сімї та разом вести особисте підсобне господарство.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 1971 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. Від подружнього життя мають дітей: доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 1982 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, про що вчинено актовий запис №21 від 4 березня 1982 року (а.с. 10, 29, 39).

Вказаним рішенням встановлено, що однією сімєю сторони проживали до 1982 року. Причиною розладу стало те, що ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та скандали, бив дружину. Крім того, зазначено, що на утримання дітей за рішенням суду відповідач платить аліменти.

На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_8 житловий будинок №5 по пров. Нагорному в с. Новопетрівське, Новоодеського району Миколаївської області, посвідченого 14 жовтня 1983 року секретарем Новопетрівської сільської ради за реєстровим №121 (а.с.11, 40).

Вказаний будинок належав колгоспному двору та як вбачається з погосподарських книг ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були членами колгоспу ім. Чапаєва в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, працювали на посадах агронома та механізатора (а.с. 6-9, 58)

У зазначено будинку були зареєстровані: ОСОБА_9, як голова колгоспного двору, ОСОБА_4 та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

11 листопада 1993 року ОСОБА_10 померла (а.с.37 звор).

21 грудня 2004 року державним нотаріусом Нвоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області доньки ОСОБА_3 ОСОБА_2 вил дано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок №5 по пров. Нагорному в с. Новоопетрівське Новоодеського району Миколаївської області (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови в позові.

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що він як член колгоспного двору має право на ? частину спірного житлового будинку, що підтверджується копіями по господарських книг та рішенням про розірвання шлюбу.

Так, в копіях погосподарських книг за період з 1983-1985 роки та з 1986 по 1990 роки ОСОБА_4 значиться як чоловік, головою колгоспного двору ОСОБА_5

Посилання на те, що розірвання шлюбу з ОСОБА_3 носило лише формальний характер не заслуговує на увагу, оскільки спростовується встановленими обставинами рішенням суду про розірвання шлюбу.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач як член сімї голови колгоспного двору ОСОБА_3 разом з останньою вів особисте підсобне господарство, матеріали справи не містять.

З урахуванням положень вказаних вище норм закону, лише фактичне проживання в будинку, що належить колгоспному двору без спільного ведення особистого господарства не тягне за собою набуття статусу - члена колгоспного двору.

Отже, позивачем не доведено, що він після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 за спільні кошти придбав житловий будинок №5 по пров. Нагорному в с. Новопетрівське, Новоодеського району Миколаївської області в якому разом вів спільне господарство.

Враховуючи викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності, колегія не вважає встановленим, що позивач станом на 15 квітня 1991 року як член колгоспного двору набув права на частку у майні, що відносилося до колгоспного двору, а тому в задоволені позову слід відмовити за недоведеністю.

За таких обставин, відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Посилання суду на те, що позивачу достовірно було відомо про успадкування відповідачкою житлового будинку в цілому після смерті матері є помилковим, оскільки, ОСОБА_4 писав заяву до нотаріальної контори в якій зазначив, що в шлюбі з померлою не перебував та не претендує на спадкове майно (а.с.28).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду з ухваленням по справі нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_11