АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3373/2017 Головуючий у 1-й інстанції - Сухомлінов С.М.
753/2229/16-ц Доповідач - Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні Авіалінії України» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач пред'явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що в квітні 2015 року він знаходився на борту літака ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», що направлявся з міжнародного аеропорту «Бориспіль» (Україна) до міжнародного аеропорту «Бен Гуріон» (Ізраїль). Бортпровідник пролила на нього окріп, внаслідок чого він отримав опіки першого, другого та третього ступенів. Посилаючись на те, що в зв'язку з вказаним нещасним випадком йому спричинено шкоду здоров'ю та зіпсовано запланований відпочинок його та його родини, оскільки більшість часу та коштів було витрачено не на відпочинок, а на лікування, позивач просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 8370,13 грн. та у відшкодування моральної шкоди 147857,20 грн..

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 7740 грн.40 коп. матеріальної шкоди та 75 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині . Зазначає, що ні Повітряний кодекс,ні Варшавська Конвенція-1929, ні Монреальська Конвенція -1999, ні правила перевезення, ні Умови договору на повітряне перевезення, не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди міжнародним авіаперевізником. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження моральної шкоди та її розміру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що позивач разом з дружиною та двома дітьми 15.04.2015 року здійснював переліт з міжнародного аеропорту «Бориспіль» (Україна) до міжнародного аеропорту «Бен Гуріон» (Ізраїль) на борту літака, належного ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України».

Під час здійснення вказаного перельоту з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується Звітом про нещасний випадок, яким встановлено, що бортпровідник ОСОБА_2 пролила на ОСОБА_1 окріп, внаслідок чого він отримав опіки.

Згідно з медичними документами ОСОБА_1, внаслідок вказаного нещасного випадку отримав опіки І-ІІ ступеню шиї, спини та грудної клітини.

Листами від 10.08.2015 року за № 04.3-11-4667 та від 15.01.2016 року за № 04.3-11-4667/2 Віце-президент сервісу та логістики ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» Тельпіш С.Б. визнав факт нещасного випадку, що стався з позивачем під час міжнародної повітряної подорожі із Києва до Тель-Авіва 15.04.2015 року та погодився відшкодувати ОСОБА_1, понесені ним витрати на лікування у розмірі 309,94 доларів США.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стягнувши з відповідача, понесену позивачем матеріальну шкоду у розмірі 309,94 доларів США , що на день ухвалення рішення складало 7 740,40 грн. за курсом НБУ, внаслідок нещасного випадку, що стався з останнім 15.04.2015 року, вказаного вище, суд першої інстанції також стягнув 75 000 моральної шкоди, визначивши її розмір з врахуванням фізичного болю та душевних страждань ОСОБА_1, яких він зазнав внаслідок ушкодження його здоров'я, а також душевних страждань, яких зазнали члени його сім'ї , у зв'язку з зіпсованим відпочинком . При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд застосував ст.. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків, вказавши при цьому, що ушкодження здоров»я позивача було завдано працівником відповідача під час обслуговування пасажирів рейсу.

Відповідачем оскаржено рішення суду лише в частині стягнення моральної шкоди, внаслідок чого колегією суддів перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду лише у вказаній частині.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду стосовно того, що внаслідок нещасного випадку, що призвело до тілесних ушкоджень, позивач зазнав моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, проте не погоджується з застосуванням судом норм матеріального права та визначеним судом першої інстанції розміром такої шкоди.

Відповідно до ст.. 8 Конституції України , вУкраїні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 21 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

За статтею 24 Конституції України , громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Отже, у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх у своїх правах та перед законом , а справедливе застосування норм права повинно мати передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.. 10 ЦК України, чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Основними правовими регуляторами сфери міжнародних повітряних пасажирських перевезень є дві конвенції: Варшавська Конвенція про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, 1929 року і Монреальська Конвенція про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, 1999 року.

Так, згідно із ч. 1 статті 17 Монреальської Конвенції, перевізник є відповідальним за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира.

Відповідно до статті 21 Монреальської Конвенції , перевізник не може виключити або обмежити своєї відповідальності за шкоду, про яку йдеться в пункті 1 статті 17, компенсація якої не перевищує 100 000 спеціальних прав запозичення на кожного пасажира.

Перевізник не несе відповідальності за шкоду, про якуйдеться в пункті 1 статті 17, компенсація якої перевищує 100 000 спеціальних прав запозичення на кожного пасажира, якщо перевізник доведе, що:

a) така шкода не була заподіяна через недбалість або іншунеправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів; або

b) така шкода заподіяна виключно через недбалість або іншу

неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони.

За нормами статті 17 Варшавської Конвенції, «Перевозчик отвечает за вред, происшедший в случае смерти, ранения или всякого другого телесного повреждения, понесенного пассажиром, если несчастный случай, причинивший вред, произошел на борту воздушного судна или во время связи операций по посадке и

высадке».

За статтями 20, 21 Варшавської Конвенції , «Перевозчик не несет ответственности, если он докажет, что им и поставленными им лицами были приняты все необходимые меры к тому, чтобы избежать вреда или что им было невозможно их принять. В случае, если перевозчик докажет, что вина лица,

потерпевшего вред, была причиной вреда или содействовала ему, суд

может, согласно постановления своего собственного закона,

устранить или ограничить ответственность перевозчика».

«При перевозке пассажиров ответственность перевозчика в

отношении каждого пассажира ограничивается суммой двести пятьдесят

тысяч франков. В случае, если согласно закону суда, в котором

вчинен иск, возмещение может быть установлено в виде периодических

платежей, эквивалентная капитализированная сумма указанных

платежей не может превышать двухсот пятидесяти тысяч франков.

Однако посредством особого Соглашения перевозчик и пассажир могут

установить и более высокий предел ответственности» ( стаття 22 Варшавської Конвенції).

В Україні з урахуванням вимог Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 05 липня 2006 року № 1107/2006 про права інвалідів та осіб з обмеженою рухливістю при використанні повітряного простору, Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 11 лютого 2004 року № 261/2004 про запровадження загальних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів,Регламенту Ради (ЄС) від 09 жовтня 1997 року № 2027/97 про відповідальність перевізника у випадку інциденту, із змінами, внесеними Регламентом (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 13 травня 2002 року № 889/2002, Монреальської конвенції 1999 року, Загальних умов перевезень пасажирів і багажу, встановлених Міжнародною асоціацією повітряного транспорту ("General Conditionsof Carriage (passenger and baggage)", IATA), та резолюцій і рекомендованої практики Міжнародної асоціації повітряного транспорту (IATA), розроблено Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу.

Ці Правила застосовуються до будь-якого міжнародного і внутрішнього перевезення пасажирів або багажу, яке здійснюється повітряним судном за плату або по найму, а також до перевезень повітряним транспортом, що здійснюються перевізником безкоштовно, до/з аеропортів, розташованих на території України.

Український перевізник, за винятком перевізника, який здійснює виключно чартерні рейси з бізнес-метою, встановлює свої правила повітряних перевезень пасажирів і багажу (державною мовою), спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог цих Правил, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації . Ці Правила і правила перевізника повинні бути складовою частиною програм перевізників із забезпечення якості під час повітряних перевезень пасажирів і багажу.( п. 4 глави 1, п. 1 глави 3 розділу 2 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу).

Перевізник на борту повітряного судна повинен мати підготовлений персонал у достатній кількості для здійснення обслуговування пасажирів, у тому числі надання долікарської допомоги, а також для забезпечення безпеки польоту відповідно до чинних норм та правил цивільної авіації України. Перевізник повинен забезпечити безпеку в салоні, належне та надійне розміщення ручної поклажі, багажу, знімного обладнання, м'якого інвентарю та засобів обслуговування ( п. 3 глави 2 , п. 7 глави 4 розділу VIIІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу).

Відповідно до п.1 глави 1 розділу XХVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира.

За п. 1,2 глави 4 розділу XХVIIПравил перевізник не може виключити чи обмежити свою відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, сумою у розмірі 113100 СПЗ для кожного пасажира.

Перевізник не відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира і сума якої перевищує зазначені у пункті 1 цієї глави розміри, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, якщо перевізник доведе, що:

така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів з обслуговування; або

така шкода заподіяна виключно через недбальство або іншу неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони.

Згідно із п. 1 глави 1 розділу ХХVIII Правил, будь-який позов щодо відповідальності перевізника стосовно заподіяної шкоди при перевезенні може бути поданий відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені Монреальською конвенцією та чинним законодавством України, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їх відповідних прав.

Відповідно до усіх вищезазначених норм, відповідачем розроблено Правила Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, за якими відповідальність авіакомпанії за спричинену шкоду пасажиру, багажу, ручній поклажі та затримку у перевезенні обмежена нормами чинного міжнародного і національного законодавства України. Зазначена відповідальність не може перевищувати розміру фактичної шкоди, заподіяної пасажиру, яка у будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажиром.

Авіакомпанія несе відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або тілесного ушкодження, відбулася на борту повітряного судна, або під час посадки чи висадки пасажира на/з повітряного судна. Авіакомпанія не може виключити або обмежити свою відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель чи тілесне ушкодження пасажира, за умов, зазначених у пункті 28.2.1 цього розділу, сумою у розмірі 113100 СПЗ для кожного пассажира ( п. 28.1, 28.2 Правил МАУ).

За п.п. 28.1.3. Правил МАУ , під час оформлення квитка авіакомпанія, агент з продажу забезпечують надання пасажиру у письмовому вигляді основних положень умов договору повітряного перевезення, які регулюють відповідальність авіакомпанії перед пасажиром та за його багаж. Крім того, авіакомпанія (агент з продажу) надає пасажиру письмове повідомлення про застосовані обмеження відповідальності авіакомпанії щодо пасажира та багажу.

Згідно із Умовами договору повітряного перевезення, викладені у Пасажирському квитку та Багажній квитанції відповідача,відповідальність перевізника у разі спричинення смерті або ушкодження здоров»я пасажира обмежується розміром, який не може перевищувати :

- за нормами Монреальської Конвенції -1999 суми до 113100 СПЗ;

- за нормами Варшавської Конвенції -1929 суми до 20 000 доларів США.

Достовірно встановлено та визнається відповідачем, що 15.04.2015 року на борту літака, належного ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»,під час здійснення перельоту з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується Звітом про нещасний випадок, яким встановлено, що бортпровідник ОСОБА_2 пролила на ОСОБА_1 окріп, внаслідок чого він отримав опіки.

Згідно з медичними документами ОСОБА_1, внаслідок вказаного нещасного випадку отримав опіки І-ІІ ступеню шиї, спини та грудної клітини, тобто йому спричинено ушкодження здоров»я, внаслідок чого у відповідача виникла відповідальність по відшкодуванню, нанесеної пасажиру шкоди.

При цьому відповідальність виникла по відшкодуванню як матеріальної шкоди, так і моральної.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, зазначає, що Монреальська Конвенція-1999 та Варшавська Конвенція-1929 вичерпно регулює відшкодування матеріальної шкоди у тому числі й за ушкодження здоров»я, однак відшкодування будь-яких інших витрат, в тому числі і моральної шкоди, нормами вказаних Конвенцій не передбачені.

Проте з таким твердженням відповідача колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Так, дійсно ні Монреальська , ні Варшавська Конвенції не містять прямих вказівок на можливість відшкодування моральної шкоди, однак аналізуючи вказані норми з позиції права, колегія суддів вважає , що за вказаними Конвенціями відшкодуванню не підлягає виключно моральна шкода, проте підлягає відшкодуванню моральна шкода ( психологічна, емоційна), яка є наслідком шкоди фізичної.

Тобто, отримавши ушкодження здоров»я, ОСОБА_1 зазнав психологічної, емоційної шкоди, яка безумовно повинна бути відшкодована відповідачем, проте розмір якої у сукупності з матеріальною шкодою не може перевищувати розміри встановлені вищевказаними нормативними актами та Умовами договору повітряного перевезення МАУ (за нормами Монреальської Конвенції -1999 суми до 113100 СПЗ; за нормами Варшавської Конвенції -1929 суми до 20 000 доларів США) .

При цьому, зазначаючи про те, що відповідно до вказаних вище нормативних актів авіакомпанія відповідає за неналежне перевезення лише у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений у ст.. 22 Монреальської Конвенції-1999, що також вказує на те, що немайнова шкода не відшкодовується, відповідач не зазначає яким чином вказана ним ст.. 22 , яка регулює «Межі відповідальності стосовно затримки багажу та вантажу» може бути застосована при визначенні компенсації у випадку загибелі або тілесного ушкодження пасажирів , яка встановлена у ст.. 21 вказаної Конвенції.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров»ю.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами роз»яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Достовірно встановлено , що позивачу за вищевказаних обставин була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з ушкодженням здоров»ю і вказана шкода виникла з вини відповідача.

Хоча в даному випадку наявність вини відповідача матиме значення лише у разі перевищення розміру 113100 СПЗ для кожного пассажира та/або 20 000 доларів США.

Разом з цим, з врахуванням вимог закону та роз»яснень Верховного Суду України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на обставини, за яких було спричинено позивачу моральну шкоду ( відсутність умисних дій) , як пояснила бортпровідник ОСОБА_5 у своїх показах в якості свідка, нещасний випадок стався в результаті необережних дій іншого пасажира, колегія суддів, вважає , що її розмір повинен дорівнювати 20 000 грн..

При цьому , розмір моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. у сукупності з розміром матеріальної шкоди не перевищує меж відповідальності відповідача.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув та вирішив дану справу на підставі норм матеріального права, які даний вид правовідносин, що виникли між сторонами, не регулюють.

Зважаючи на ту обставину , що при застосуванні неналежних положень норм матеріального права, суд вірно вирішив справу по суті, та з урахуванням того, що за наслідком розгляду даної справи із застосуванням вищевказаних норм права результат по суті не зміниться, а відповідачем оскаржено лише рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а не скасуванню, в частині розміру моральної шкоди , зменшивши його з 75 000 грн. до 20 000 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що нещасний випадок стався в результаті необачних дій фізичної особи, яка не виконала вимог Правил повітряного перевезення пасажирів і багажу в частині дотримання безпеки та поведінки пасажирів на борту повітряного судна, що звільняє відповідача від відповідальності, на увагу не заслуговують, оскільки за п. 1 глави 4Правил повітряних перевезень пасажирів і багажуперевізник не може виключити чи обмежити свою відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, сумою у розмірі 113100 СПЗ для кожного пасажира.

За п. 2 глави 4 Правил розділу XХVII , перевізник не відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, лише у разі якщо сума перевищує зазначені у пункті 1 цієї глави розміри, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, якщо перевізник доведе, що:

така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів з обслуговування; або

така шкода заподіяна виключно через недбальство або іншу неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони.

При цьому виплата суми у розмірі 113100 СПЗ для кожного пассажира, навіть за вказаних у п. 2 глави 4 Правил, є гарантованою.

В даному випадку сума відшкодування ОСОБА_1 не перевищує розмір 113100 СПЗ для кожного пассажира та/або 20 000 доларів США.

Крім того, саме перевізник повинен забезпечити безпеку в салоні, належне та надійне розміщення ручної поклажі, багажу, знімного обладнання, м'якого інвентарю та засобів обслуговування ( п. 3 глави 2 , п. 7 глави 4 розділу VIIІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу).

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди , стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь ОСОБА_1 до 20 000 грн. 00 коп. .

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -