У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 (ОСОБА_6) до ОСОБА_7, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 (ОСОБА_6) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір недійсним.

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_6 зазначала, що ОСОБА_7 незаконно зареєстрував на своє ім'я твір, який включає в себе написи «ІНФОРМАЦІЯ_1» та слово «ІНФОРМАЦІЯ_2», які є особистим прізвищем позивача за зустрічним позовом, а також прізвищем та ім'ям її покійного батька ОСОБА_13. При цьому, ОСОБА_6 вказувала, що вказані написи зображені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором або його частиною.

Посилаючись на вищевикладене, просила визнати, що словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та слово «ІНФОРМАЦІЯ_2», які містяться в графічних зображеннях, що станом на 02 вересня 2014 зареєстровані, як твори образотворчого мистецтва за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1, створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором або його частиною; визнати реєстрацію свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 недійсною; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір стосовно визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права».

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року, позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року, позов ОСОБА_6 (ОСОБА_6) задоволено.

Визнано, що словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_3» та слово «ІНФОРМАЦІЯ_2», які містяться в графічних зображеннях, що станом на 02 вересня 2014 року зареєстровані як твори образотворчого мистецтва за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1, створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором або його частиною.

Визнано реєстрацію свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 недійсною.

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності м. Києва внести зміни до державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір стосовно визнання недійсними свідоцтва України № НОМЕР_1 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Авторське право і суміжні права».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 жовтня 1990 між Малим підприємством «Мода и время», в особі директора ОСОБА_14. та Художнім творчо-виробничим кооперативом «Студія 2000», в особі директора ОСОБА_9., був укладений договір предметом якого була розробка емблеми та шрифтового напису - фірмовий шрифтовий напис у чорно-білому виконанні (т.1 а.с.8-10).

26 жовтня 1990 року між Художнім творчо-виробничим кооперативом «Студія 2000» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був укладений договір № 2, за умовами якого ОСОБА_7 прийняв на себе виконання робіт по розробці емблеми та фірмового шрифтового напису «ІНФОРМАЦІЯ_3» для МП «Мода и время» (т.1 а.с. 11).

Згідно опису емблеми, зробленого в ході виконання вказаних договорів, емблема «ІНФОРМАЦІЯ_3» представляє собою зміщені латинські літери ІНФОРМАЦІЯ_4 з заокруглими кінцівками. Шрифтовий напис «ІНФОРМАЦІЯ_3» представляє собою емблему, під якою міститься напис ОСОБА_10. ОСОБА_11 і фірмовий шрифтовий напис виконані для широкого розповсюдження в текстильних виробах і товарах легкої промисловості. Розмір емблеми та шрифтового напису від 1 см і більше, колір використання - довільний. ОСОБА_11 та шрифтовий напис виконані в чорно-білому виконанні. Також вказано, що емблема та фірмовий шрифтовий напис виконані на замовлення Художнього творчо-виробничого кооперативу «Студія 2000» для МП «Мода и время» (т.1 а.с.15).

13 грудня 2005 на ім'я ОСОБА_7 зареєстровано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір - графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_5» за № НОМЕР_1 (надалі - твір). Датою подання заявки на реєстрацію вказаного твору є 19 жовтня 2005 року (т.1 а.с.16, 82-86).

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані в статті 16 ЦК загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права відповідно до п. 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав».

Обґрунтовуючи підставу для визнання недійсною реєстрацію авторського права на твір за № НОМЕР_1 від 13 грудня 2005 року, ОСОБА_6 вказувала, що дане графічне зображення не може бути зареєстроване як твір, оскільки головні його елементи, а саме словосполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» є її особистим прізвищем та є ім'ям і прізвищем її покійного батька - відомого дизайнера одягу ОСОБА_13. Також, позивач зазначала, що слова «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», зображені в графічному зображенні «ІНФОРМАЦІЯ_5» створені без застосування творчої праці, а тому не можуть вважатися твором.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 у справі була призначена експертиза об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

За результатами проведеного дослідження складений висновок судової експертизи № 051/15 від 20 квітня 2015 року, відповідно до якого: 1) словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 не є результатом творчої праці; 2) словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 не містять у собі ознак об'єкта авторського права; 3) словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1, а також назва даного графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_5» не є частиною твору, яка може використовуватися самостійно.

З мотивувальної частини висновку вбачається, що експерт виходив того, що словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» є транслітерацією латинським алфавітом власного імені та прізвища фізичної особи, виконі звичайним шрифтом, які не місять ознак оригінальності та не є результатом творчої праці.

За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» назва твору, фрази, словосполучення та інші частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вони є результатом творчої діяльності автора і є оригінальними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст 296 ЦК України, фізична особа має право використовувати своє ім'я у всіх сферах своєї діяльності. Використання імені фізичної особи в літературних та інших творах, крім творів документального характеру, як персонажа (дійової особи) допускається лише за її згодою, а після її смерті - за згодою її дітей, вдови (вдівця), а якщо їх немає, - батьків, братів та сестер.

Як вже вказаного вище, графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_5» містить в собі елементи, які є ім'ям та прізвищем певної фізичної особи і не можуть охоронятися авторським правом, до таких елементів відносяться написи: «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також назва цього твору: «ІНФОРМАЦІЯ_5», яка вказує на приналежність її відомій особі - ОСОБА_12.

Із висновку експертизи вбачається, що словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» використані в графічному зображенні під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та зареєстровані за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1, а також назва даного графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_5» не є частиною твору, яка може використовуватися самостійно.

Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1756, порядок визначає процедуру подання заявок на реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, їх розгляду, державної реєстрації, публікації відомостей про цю реєстрацію, видачі свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір, а також ведення Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір і Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, яка здійснюється Державною службою інтелектуальної власності.

За змістом пп. 5 п. 24 вказаного Порядку, у процесі ведення Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, до них можуть бути занесені відомості щодо, зокрема, визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до пп. 1 п. 25 Порядку підставою занесення до Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, зазначених у п. 24 цього Порядку, є, зокрема, рішення суду.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що словесні позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» є звичайною транслітерацією латинським алфавітом власного імені та прізвища фізичної особи, виконані звичайним шрифтом, вони не містять ознак оригінальності та не є результатами творчої праці, дійшли обґрунтованого висновку про визнання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 недійсним та зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності порушення права позивача за зустрічним позовом на використання імені - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків попередніх судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова