Справа № 758/2694/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю: позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представників відповідача - Мороза Д.С. та Омелян В.О.,

представника третьої особи - Кальченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі Подільська РДА у місті Києві), третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі Служба СД Подільської РДА у місті Києві) про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, діючи від себе та як законні представники малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними та малолітніми дочками право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, з подальшим укладанням договору найму житлового приміщення.

Позов мотивований тим, що 13.01.1984 р. виконкомом Подільської райради м.Києва ОСОБА_8, яка працювала двірником, було видано ордер на право зайняття службового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на склад сім'ї 3 людини: вона, чоловік ОСОБА_9 та син ОСОБА_10. В подальшому ОСОБА_9 (за його власною заявою) та ОСОБА_11 (в зв'язку зі смертю) було знято з реєстраційного обліку у вказані квартирі. В 2008 р. за згодою та пропозицією ОСОБА_10, який залишився зареєстрованим у даній квартирі, до квартири вселились його батько ОСОБА_9 з дружиною ОСОБА_12 та позивач їх дочка ОСОБА_1. Пізніше до вказаної квартири, за згодою всіх, вселився і чоловік позивача - позивач ОСОБА_2, а після народження - їх малолітні дочки. Під час вселення позивачі мали намір зареєструватись у даній квартирі, але в задоволенні їх заяв та заяви ОСОБА_10 було відмовлено через перебування даної квартири у статусі службової. Розпорядженням Подільської РДА м.Києва від 06.03.2015 р. вказану вище квартиру було виключено з числа службових, але позивачі не змогли зареєструватись у даній квартирі через роботу ОСОБА_10 та вагітність ОСОБА_1, а ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_10 раптово помер. Стверджуючи, що відповідно до вимог ст.ст.64, 65 ЖК України були членами сім'ї наймача житлового приміщення, яким був ОСОБА_10, вважають, що набули права користування даною квартирою.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що померлий був братом ОСОБА_1

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подавши письмові заперечення, посилаючись на те, що у позивачів відсутні прямі родинні зв'язки з померлим наймачем, позивачами не надано доказів на те, що їх було визнано членами сім'ї померлого наймача спірної квартири. Додав, що позивачами обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, виходячи із захисту прав малолітніх дітей на житло.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Позивачі у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, має постійну реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, має постійну рєестрацію за адресою: АДРЕСА_2, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2010 р., та є батьками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Спірною є 2-кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що у Подільському районі м.Києва, право користування якою просять визнати за собою позивачі разом з малолітніми дітьми.

В судовому засіданні встановлено, що право на зайняття вищевказаної квартири відповідно до ордеру № НОМЕР_1, виданого 13.01.1984 р. виконкомом Подільської райради м.Києва, було надано двірнику ЖЕУ-810 - ОСОБА_8 складом сім'ї: вона, ОСОБА_9 - чоловік, ОСОБА_10 - син.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Згідно з розпорядженням Подільської РДА у м.Києві від 06.03.2015 р. № 138 вищевказана квартира виключена з числа службових приміщень КП «Дирекції з управління житлового фонду Подільського району» та зазначено на укладання договору найму на дану квартиру з ОСОБА_10

Як вбачається з зазначеного вище розпорядження, станом на час виключення даної квартири з числа службових в ній був зареєстрований тільки син померлої - ОСОБА_10

Позивачі в судовому засіданні пояснили, що до спірної квартири вселились: ОСОБА_1 - приблизно в травні-червні 2008 р., позивач ОСОБА_2 - вересні-жовтні 2009 р.

Таким чином, на час вселення позивачів до спірної квартири і до 06.03.2016 р. вона мала статус службової, в якій був зареєстрований лише ОСОБА_10

Відповідно до ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Приписами ст.123 ЖК України встановлено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму житлового приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною 6 статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Порядок користування службовими жилими приміщеннями регулюється Положенням «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 (з послідуючими змінами та доповненнями), що є чинним.

Відповідно до п.27 наймач службового жилого приміщення вправі проживати в

ньому разом з членами своєї сім'ї. Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Аналогічна правова норма міститься в ЖК України (стаття 65), якою також встановлення отримання письмової згоди членів сім'ї наймача.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що наймач вищевказаної службової квартири, яким була ОСОБА_8, на час вселення позивачів померла, її син ОСОБА_10 статусу наймача не отримував та безпосередньо письмової згоди, як член сім'ї наймача, отримання якої прямо встановлено законом, на вселення позивачів до спірної квартири не надавав. Відсутність письмової згоди на вселення не заперечували позивачі.

З 06.03.2015 р., в зв'язку з виключенням вищевказаної квартири з числа службових, вона відноситься до державного житлового фонду, на час розгляду справи також є державною і її наймачем значиться ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р.

Відповідно до ст.65 наймач жилого приміщення вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що після отримання ОСОБА_10 статусу наймача вищевказаної квартири останній саме письмової згоди на вселення позивачів не надавав.

Відповідно до ст.817 ч.1 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та згодою наймадодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що після віднесення даної квартири до державної власності наймодавцем вищевказаної квартири (Подільська РДА у м.Києві та/або відповідний житловий орган) згоди на вселення позивачів не надавав.

А відтак, встановлений законом порядок на вселення позивачів у вищевказану квартиру не був дотриманий, а тому право на користування вищевказаною квартирою у встановленому законом порядку вони не набули.

Посилання позивачів, що ОСОБА_10 під час свого життя не зареєстрував їх у квартирі, оскільки повинен був присутнім на роботі, а позивач ОСОБА_1 була вагітна, суд не приймає до уваги, оскільки вони не грунтуються на законі.

Надані позивачами за період проживання у спірній квартирі копії квитнацій про сплату комунальних послуг, копії квитанцій про придбання товарів на адресу: АДРЕСА_1, та довідки з дитячої лікарні про перебування дітей на обліку за даної адресою з часу народження, суд не приймає до уваги, оскільки вони не мають правовго значення для визнання за позивачами в порядку ст.65 ч.2 ЖК України, ст.817 ч.2 ЦК України права користування житловим приміщенням - квартирою за данною адресою.

Суд також не приймає до уваги показання допитаних з боку позивачів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які є знайомими позивічів та померлого ОСОБА_10, оскільки підтверджений свідками факт проживання позивачів у спірній квартири не впливає на можливість визнання за позивачами права користування житловим приміщенням в судовому порядку.

Відповідно до ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сімьї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці).

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що на проживання певний час позивачів у спірній квартири розповсюджуються правовий режим як тимчасових мешканців.

Крмі того, в судовому засіданні встановлено, що малолітні діти позивачів постійно зареєстровані за адресою реєстрації місцепроживання позивача: АДРЕСА_3, позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини вказаного будинку, право власності якої зареєстровано з 03.06.2009 р.; позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.1995 р. є співвласником квартири, в якій він зареєстрований: АДРЕСА_2.

Суд не приймає до уваги складений Катюжанською сільською радою під час розгляду справи акт від 14.06.2017 р. про непридатність проживання в будинку позивача, оскільки він не має правового значення для вирішення даного спору.

Оскільки суд прийшов до висновку про відстуність встановлених законом підстав для визнання за позивачами права користування вищевказаною спірною квартирою, то і відсутні підстави для укладання з позивачами договору найму житлового приміщення.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не засновані на законі.

На підставі викладеного, ст.ст.65, 98, 118, 123 ЖК України, ст.817 ЦК України, Положенням «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою РМ УРСР від 04.02.1988 р. № 37, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі Служба СД Подільської РДА у місті Києві) про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова