Номер провадження: 22-ц/785/3797/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 14 травня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 25 березня 2014 року уклала з ОСОБА_4 договір позики грошових коштів, за яким передала в позику 7115,00 грн. під зобов'язання повернення коштів до 10 квітня 2014 року, на підтвердження передачі коштів отримала розписку позичальника. Посилаючись на неповернення переданих в позику грошових коштів, позивач ОСОБА_3 просила стягнути борг за договором позики в сумі 7117,00 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 232,75 грн., інфляційні втрати в сумі 3749,58 грн., витрати на сплату судового збору (а.с.2-3).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.16).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.68).

В ході розгляду справи в загальному порядку позивач ОСОБА_3 збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути борг за договором позики в сумі 7117,00 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 564,33 грн., інфляційні втрати в сумі 5137,01 грн., витрати на сплату судового збору 243,60 грн. (а.с.85-86).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року позов задоволено (описку виправлено ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року) (а.с.102-103, 105).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Позивачем ОСОБА_3 пред'явлено до ОСОБА_4 вимоги про стягнення грошових коштів як боргу за договором позики на підставі статей 1046, 1049 ЦК України з урахуванням 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат як відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.

На підтвердження укладення договору позики та його умов надано розписку ОСОБА_4 як позичальника, яка посвідчує передання ОСОБА_3 як позикодавцем грошових коштів (а.с.4).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про неповернення грошових коштів в обумовлений строк, а, відтак, і настання відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В справі наявний письмовий документ, датований 25 березня 2014 року, за змістом якого ОСОБА_4 зобов'язалась повернути ОСОБА_3 до 10 квітня 2014 року грошові кошти в сумі 7115,00 грн. Написання вказаного письмового документу, який ОСОБА_3 називає розпискою позичальника, ОСОБА_4 не заперечує. Знаходження оригіналу розписки у ОСОБА_3 вказує на неповернення грошових коштів в обумовленій сумі та строки. ОСОБА_4 не надає суду письмові документи на підтвердження повернення грошових коштів. Доказів того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали місце інші правовідносини, на підтвердження яких було виготовлено датований 25 березня 2014 року письмовий документ про зобов'язання повернути грошові кошти в сумі 7115,00 грн. в строк до 10 квітня 2014 року, суду не надано, відтак, підстави не приймати письмовий документ - розписку як доказ підтвердження саме правовідносин позики грошових коштів у суду відсутні. Вимоги до змісту передбаченої частиною 2 статті 1047 ЦК України розписки позичальника законом не встановлено, правове значення має додержання письмової форми для цього доказу, відтак, сторони правовідносин зміст розписки позичальника викладають за узгодженим між собою змістом.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич