АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/2850/17 Головуючий суддя І інстанції Токарєва Н. М.
Провадження № 22-ц/790/4235/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2017 року позов був повернутий позивачеві з посиланням на не дотримання правил територіальної підсудності справи Харківському районному суду Харківської області.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначила, що судом порушено правила ч. 1 ст. 110 ЦПК України, якими передбачено право за вибором позвиача звернутися із позовом про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, - за зареєстрованим міцем проживання чи перебування позивача. Вважає, що оскільки нею було предявлено позов про стягнення заборгованості з аліментів та стягнення пені в наслідок несплати аліментів, то вказана справа мала розглядатись за її місцем проживання Харківським районним судом Харківської області.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів.

Як зазначено у позовній заяві, відповідач ОСОБА_4 проживає за адресою вул. Данилевського, б. 21, с. Новоселівка, Нововодолазький район, Харківська область.

Повертаючи позовну заяву, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у Харківському районі Харківської області та позивачем не надано жодних доказів та підстав звернення за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області, відповідно до вимог ст.ст. 109, 110 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, який не відповідає нормам цивільного процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Проте, положеннями ч. 1 ст. 110 ЦПК України передбачено можливість звернення з позовами про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позовами, що виникають з трудових правовідносин, також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

При цьому маються на увазі всі вимоги, повязані з невиконанням обовязку по утриманню дитини, передбачені правилами статтей 180-201 СК України.

Зокрема, ст. 194 СК України закріплені правила стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, за якими аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.

Нормами ст. 195 СК України регламентовані засади визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), згідно яких заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена правилами ст. 196 ЦПК України, за якими при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Отже, оскільки правовідносини, що є предметом позову ОСОБА_3, регулюються нормами закону, які передбачають вирішення питання невиконання обовязку по утриманню дитини, вона має право звернутися з вказаним позовом до Харківського районного суду Харківської області на підставі ч. 1 ст. 110 ЦПК України.

З огляду на те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді -