Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01 серпня 1980 року по 23 березня 1998 року він працював у ВАТ «Содовий завод». З 1997 року заробітна плата виплачувалась нерегулярно.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 17 листопада 1997 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 163,78 грн.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 14 серпня 1998 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 615,64 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року стягнуто на його користь індексацію заробітної плати за період затримки виконання рішення суду з 01 грудня 1997 року по 01 травня 2016 року у розмірі 15 496,71 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 304,92 грн.

Виконавчий лист своєчасно був поданий до виконання у державну виконавчу службу.

18 жовтня 2013 року від Державної виконавчої служби України він одержав лист, в якому зазначено, що постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, всі виконавчі документи передані арбітражному керуючому.

30 серпня 2016 року позивач отримав довідку ліквідатора ВАТ «Содовий завод», в якій зазначено, що виконати вищевказані рішення судів неможливо.

Оскільки ВАТ «Содовий завод» було державним підприємством, то позивач просив суд індексацію заробітної плати у розмірі 15 496,71 грн стягнути з Фонду державного майна України.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність відповідача, оскільки правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за яким засновник не відповідає за борги підприємства, а підприємство не відповідає за борги засновника.

Твердження ОСОБА_4, що відповідач на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» несе субсидіарну відповідальність поряд із відповідальністю основного боржника є необґрунтованими, оскільки вказаний закон регулює правовідносини на стадії виконання судового рішення та обов'язків Фонду державного майна України як субсидіарного боржника не визначає.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня В.М. Коротун