Справа № 445/637/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В. М.

при секретарі Стеців Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, вимагаючи присудити з Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь аліменти н а утримання онука, сина відповідачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі по 700 (сімсот) грн. на місяць з кожного, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 року і по даний час малолітній син відповідачів проживає разом із бабцею, яка забезпечує дитину усім необхідним, займається його вихованням. Відповідачі, будучи батьками цієї дитини та маючи дохід, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймають, добровільно відмовляються надавати певні кошти на потреби дитини.

Позивач та представник позивача ОСОБА_5 позов підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту позовних вимог, просили суд такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти позову заперечили, подали клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини не є опікуном і тому не може бути суб'єктом розпорядження аліментами. Крім цього, заявлена вимога є майнового характеру, у зв'язку з чим заяву подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області, виданим 14 лютого 2014 року.

Згідно з Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування від 9 лютого 2016 року №33 та Довідки від 09 лютого 2016 року №34, виданих Княжівською сільською радою Золочівського району, Львівської області, малолітній ОСОБА_7 проживав у період з 26.05.2009 року по 13.11.2011 року та проживає на даний час разом із позивачкою ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 09.02.2016, ОСОБА_4 проживає разом з бабусею, ходить у школу, дитина доглянута.

Як вбачається із Довідки, виданої завідувачем Княжівської ЗОШ І ст., за час навчання ОСОБА_4 ні батько, ні мати не відвідували школу, не цікавились навчанням дитини. Домашні завдання з ним виконує бабуся. Батьківські збори та виховні заходи відвідує бабуся, яка ж і піклується про матеріальне забезпечення дитини.

Згідно з Висновком комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 24 грудня 2014 року №5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків: не цікавляться життям та здоров'ям дитини, не беруть участі у його вихованні, коштів на утримання дитини не надають.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що малолітній ОСОБА_4 проживає з бабцею, яка самостійно займається його вихованням, піклується про стан здоров'я та забезпечує усім необхідним. Крім цього, свідки зауважили, що відповідачі жодної участі у вихованні дитини уже тривалий час не приймають, не цікавляться її успіхами у школі та станом здоров'я.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо вихання та утримання доньки, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не беруть участі у підготовці дитини до самостійного життя, а тому таких необхідно позбавити батьківських прав відносно дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Враховуючи ухилення відповідачів від виконання обов'язку по утриманню доньки та відсутність доказів на підтвердження виконання такого обов'язку, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів аліментів на утримання доньки.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачів на дитину, суд враховує стан здоров'я останньої та її матеріальне становище, перебування на утриманні бабусі ОСОБА_1, відсутність достатніх та достовірних даних про постійний та стабільний дохід відповідачів. А тому, керуючись принципами розумності, рівності та справедливості, суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів, які повинні стягуватись з відповідачів на утримання сина на користь позивача ОСОБА_1, яка на даний час здійснює догляд за дитиною та утримує її, у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 22.03.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин, позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі статей 141, 150, 155, 164, 166, 180, 181, 184, 367 СК України та керуючись статтями 10, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 (сімсот) гривень, що підлягає індексації відповідно до закону, з кожного з відповідачів щомісячно, починаючи з 22.03.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в межах стягнення суми аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. М. Сивак