АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3212/17 Справа № 186/1503/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по відсотках від простроченої суми 690 гривень 54 копійки та інфляційне збільшення 424 гривні 26 копійок, а всього стягнути 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки державної виконавчої служби міста Першотравенська кошти в сумі 752,24 грн. були стягнуті у листопаді 2013 року з боржника ОСОБА_2, перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року.

Станом на 01 грудня 2013 року залишок заборгованості становить 6905,39 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до п.6 укладеного між сторонами у справі договору позики від 20 жовтня 2007 року, у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від прострочення суми, що за розрахунками позивача складає 1217,71грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме по собі наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора,та неповне його виконання , не припиняє зобовязальних правовідносин сторін по договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання ним сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Проте в повному обсязі з такими висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2007 року сторони уклали договір позики, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 грн. зі строком повернення боргу до 20 грудня 2007 року зі сплатою позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення та 10% процентів від простроченої суми.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто основну суму боргу 15 000 грн. і судові витрати 375 грн. та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 10% простроченої суми 1 500 грн.

Крім того, мається десятки судових рішень про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних сум та 10% від простроченої суми у звязку з несвоєчасним виконанням рішень на стадії виконавчого провадження.

В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача спричинену в результаті несвоєчасного повернення матеріальну шкоду, а саме: інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (з грудня 2007 року листопад 2013 рок) в розмірі 527,17 грн. та десять процентів (10%) від простроченої суми 690,54, а всього 1217,71 грн.

Однак рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 жотвня 2016 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 проценти від простроченої суми 840,99 та індексацію простроченої суми 519,50 грн., а всього 1 360,49грн з період грудень 2016 року серпень 2013 року, однак рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 жотвня 2016 року скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми відмовлено.

Отже,предметом розгляду суду апеляційної інстанції вже було питання щодо стягнення як десяти процентів (10%) від простроченої суми, так і інфляційних сум за час прострочення повернення позики (з грудня 2007 року серпень 2013 рок) і позивачу було відмовлено.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними, оскільки п.6 спірного договору позики свідчить про конкретну штрафну санкцію у разі несвоєчасного повернення боргу, а саме 10 процентів від простроченої суми та застосування інфляції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За таких обставин, висновок суду про те, що сама боргова розписка, зокрема, її пункт «6» відповідає положенням ст.625 ЦК є надуманим, оскільки зміст розписки свідчить про конкретну штрафну санкцію у разі несвоєчасного повернення боргу 10 процентів від простроченої суми, а також застосування інфляції.

Виходячи із правових підстав заявлених позивачем вимог та з огляду на те, що наведеними вище рішеннями судів позовні вимоги, що витікають із договору позики, були раніше задоволені, ці рішення є чинними, підстав для повторного задоволення таких же вимог не має.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року- скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_4