Єдиний унікальний номер 219/6538/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1171/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Жданової В.С.,

за участю секретаря Молдованова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу державного підприємства «Артемсіль» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Бахмуті Донецької області, державного підприємства «Артемсіль» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Бахмуті Донецької області, державного підприємства «Артемсіль» про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, в розмірі 15000,00 гривень.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ДП «Артемсіль» та подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що моральна шкода, яку позивач просив стягнути, не розкрита, тобто не вказано в чому конкретно полягає моральна шкода, позивач обмежився лише стандартними фразами, які не підкріплені ніякими доказами.

Вважає, що факт спричинення моральних страждань внаслідок нещасного випадку, який стався з позивачем у 1997 році, потребує доведення.

Суд не прийняв до уваги, що комісією встановлено, що травма отримана позивачем внаслідок порушення вимог Інструкції з техніки безпеки.

Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив доводи, на які посилався відповідач, не звернув уваги на факт безпідставного ухилення від проведення судової психологічної експертизи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ДП «Артемсіль» апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Бахмуті Донецької області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Бахмуті Донецької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача та представника ДП «Артемсіль» дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 8 серпня 1985 року по 28 жовтня 2009 року, працюючи на посаді машиніста електровозу до квітня 1998 року і у подальшому тесляра та електромонтажника (а.с. 65, 66, 42-44, 60-61, ).

Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №8 від 11 вересня 1997 року, 9 вересня 1997 року о 9 годині 30 хвилин з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму спини. Причинами нещасного випадку є: 1) порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів, 2) недостатній контроль за безпечним виконанням робіт з боку змінного нагляду (а.с. 9-10).

З виписки з акту огляду МСЕК №036689 від 17.02.1998 року вбачається, що 17 лютого 1998 року ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом, яке сталося 09.09.1997 року (а.с. 26).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, що видається інваліду, від 19 жовтня 2009 року видно, що ОСОБА_1 після повторного огляду встановлена 3 група інвалідності безстроково та 40% ступеня втрати професійної працездатності з санітарно-курортним та медикаментозним лікуванням (а.с. 11).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Бахмуті Донецької області та обґрунтованості позовних вимог до державного підприємства «Артемсіль».

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив з доведеності наявності шкоди та вини роботодавця, тяжкості травми та відповідного ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибини і тривалості його моральних і фізичних страждань, настання негативних змін у його житті, вимогам розумності і справедливості.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 153 КЗпП УРСР (в редакції станом на час виникнення нещасного випадку та встановлення стійкої втрати професійної працездатності) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються здорові і безпечні умови праці.

Забезпечення здорових і безпечних умов праці покладається на адміністрацію підприємств, установ, організацій.

Адміністрація повинна впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань робітників і службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КЗпП УРСР адміністрація підприємств, установ, організацій повинна забезпечувати належне технічне обладнання всіх робочих місць і створювати на них умови роботи, які відповідають правилам по охороні праці (правилам по техніці безпеки, санітарним нормам і правилам та ін.).

Згідно з розяснень, викладених у абз. 3 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, право на отримання потерпілим сум на відшкодування шкоди у разі настання стійкої втрати працездатності виникає з дня встановлення їм такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Як передбачалося ч. 1 ст. 173-1 КЗпП УРСР (яка була чинною на час встановлення позивачу стійкої втрати працездатності вперше) відшкодування моральної шкоди провадиться власником або уповноваженим ним органом, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушили його нормальні життєві зв'язки і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 440-1 ЦК УРСР, 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Аналогічно право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 чинного ЦК України.

Судом встановлено, що стійку втрату працездатності ОСОБА_1 вперше було визначено 17 лютого 1998 року рішенням МСЕК №036689 від 17.02.1998 року (а.с. 26).

На той час чинними були положення ч. 1 ст. 440-1 ЦК УРСР, 1963 року, та ч. 1 ст. 173-1 КЗпП УРСР, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Враховуючи положення ст. 3 Конституції України, згідно якої найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її життя і здоровя, вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ДП «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 15000 грн. є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення в чому конкретно полягає моральна шкода та не підкріплення цієї шкоди відповідними доказами, а також наявність вини позивача у нещасному випадку з ним, апеляційний суд відхиляє через те, що відповідно до акту про нещасний випадок форми Н-1 від 9 вересня 1997 року причиною нещасного випадку було недостатній контроль за безпечним виконанням роботи з боку змінного нагляду, а в п. 13 цього акту не зазначено ані статті, ані пунктів порушених нібито позивачем законодавчих або інших галузевих актів.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно врахував, що в результаті отриманої травми ОСОБА_1 первинно в 1998 році встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 50%, в 2009 році 40% довічно, тобто стан здоровя позивача за більш ніж 10 років не відновлений, а отримані тілесні ушкодження є незворотними, тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Доводи відповідача, викладені в доповненні до апеляційної скарги від 03.07.2017 року, яке надано суду під час судового засідання 4 липня 2017 року, апеляційний суд не бере до уваги через те, що відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. А відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За таких обставин, з огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Артемсіль» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу суду може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: