Справа № 2-1361/11
УХВАЛА

27 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа стягувачу, виданого Залізничним районним судом м. Львова 11.01.2013 року у справі № 2-1361/11 та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 27.04.2017 року у ВП 50871238 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В своїй скарзі покликається на те, що Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2012 року, яке переглянуто апеляційним судом Львівської області 22 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 896 000 доларів США та 1 515 000 грн. боргу за укладеними сторонами договорами позики, що в гривневому еквівалентів відповідно до офіційного курсу НБУ становить 8 629 240 грн. загальної суми боргу та 1820 грн. на відшкодування судових витрат у справі. Виконавчий лист виданий Залізничним районним судом м. Львова 11.01.2013 року та відкрито виконавче провадження у справі.

У оскаржуваній постанові від 27.04.2017 року у ВП 50871238 державний виконавець зазначив ряд дій, які ним були вчинені, вважаючи що вказані заходи є повними і виявити майно боржника є неможливим. Однак, вчинені державним виконавцем дії є недостатніми для повернення виконавчого документа стягувачу та не відповідають Закону України «Про виконавче провадження».У звязку із чим звернувся до суду із скаргою, яку просить задовольнити.

У судовому засіданні представник скаржника, вимоги довірителя підтримав, покликаючись на мотиви таких, та просить суд скаргу задовольнити.

Державний виконавець у судовому засіданні скаргу заперечив, у задоволенні такої просив відмовити, оскільки ним було вжито усіх дій для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2012 року, яке переглянуто апеляційним судом Львівської області 22 листопада 2012 року, на підставі чого державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу №2-1361/11, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 385 ЦПК України пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, яке переглянуто апеляційним судом Львівської області 22 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 896 000 доларів США та 1 515 000 грн. боргу за укладеними сторонами договорами позики, що в гривневому еквівалентів відповідно до офіційного курсу НБУ становить 8 629 240 грн. загальної суми боргу та 1820 грн. на відшкодування судових витрат у справі./а.с. 167-168,236-238/

Залізничним районним судом м.Львова 11.01.2013 р. видано виконавчий лист №2-1361/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 896 000 доларів США та 1 515 000 грн. боргу за укладеними сторонами договорами позики, що в гривневому еквівалентів відповідно до офіційного курсу НБУ становить 8 629 240 грн. загальної суми боргу та 1820 грн. на відшкодування судових витрат у справі. /а.с.246/

На виконання вказаного виконавчого листа, постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 50871238 від 19.04.2016 року., та боржнику було надано строк до 26.04.2016 року для добровільного виконання рішення суду.

З долучених до матеріалів справи заперечень державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 вбачається, що державним виконавцем скеровано запити в реєструючі органи з метою перевірки майнового стану боржника. Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області боржник паспортом для виїзду за кордон не документувалась. Згідно відповіді Адресно-довідкового відділу УГІРФО ГУМВС України у Львівській області адреса проживання боржника, вказана у виконавчому документі вірна - м.Львів, вул.Ряшівська, 27/3а. Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник не володіє значними пакетами акцій. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Львівській області транспортні засоби за боржником в Держсільгоспінспекції на території Львівської області не зареєстровано. Згідно відповіді ПФУ інформація про отримання боржником пенсії відсутня, також відсутня інформація про місце роботи. Згідно відповіді ДПС України інформація про номера рахунків, відкритих в банках та інших фінансових установах України відсутня.

30.06.2016 року державним виконавцем на підставі відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Л/о оголошено в розшук транспортний засіб ВАЗ 2109, 1991 р.в., червного кольору, № дв.17, №куз.ХТА210910М0969518, д.н.з. 04396ТВ. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за боржником не зареєстровано нерухоме майно, арешт на майно боржника накладений. Державним виконавцем скеровано боржнику вимогу державного виконавця і зобовязано зявитись у відділ 07.07.2016 року та надати для огляду і опису до відділу за адресою м. Львів, пл. Шашкевича, 1 транспортний засіб ВАЗ 2109, 1991 р.в., червного кольору, №дв.17, №куз.ХТА210910М0969518, д.н.з. 04396ТВ. Така вимога державного виконавця скерована на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією. Однак боржник вимогу не виконав, до державного виконавця не зявився. У звязку із вжиттям усіх перелічених заходів виконання рішення суду, державним виконавцем і було винесено оскаржувану постанову.

Однак, відповідно до ст. 60 ЦКП України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд наголошує на тому, що державним виконавцем не було надано суду належних доказів, які б підтверджували всі вжиті заходи для виконання рішення суду. Такі докази відсутні і в оглянутих матеріалах виконавчого провадження, для дослідження тверджень викладених у своїх запереченнях.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ст.ст. 1, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак на державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів, які б свідчили про під ставність винесення ним оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 не додержано вимог Закону України Про виконавче провадження при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.04.2017 р., з підстав п.2 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, а тому така не може вважатися правомірною і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 368, 383, 384, 385, 387 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 12, 20, 32, 52, 82 Закону України "Про виконавче провадження", суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа стягувачу, виданого Залізничним районним судом м. Львова 11.01.2013 року у справі № 2-1361/11.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 27.04.2017 року у ВП 50871238 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: