Справа № 570/5250/16-ц
Номер провадження 2/570/425/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачки, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним договору поділу нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що у неї та відповідачів, як співвласників житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району, виникають суперечки з приводу користування приміщеннями вказаного домоволодіння, а укладений між ними 18.05.2016 року Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності фактично є договором конкретного користування, однак на підставі нього були зареєстровані два будинковолодіння одне за нею та ОСОБА_3 на вулиці Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району (по ? частині кожному), інше за ОСОБА_5 на вулиці Радгоспній, № 34-а в с.Хотин Рівненського району, обидва будинковолодіння включають в себе одні і ті ж самі господарські будівлі і споруди, які не були поділені в натурі, а також ці будинковолодіння розміщені на одній земельній ділянці, що перебуває у спільній частковій власності позивача і відповідачів, і поділ якої у зв'язку із утворення нових будинковолодінь не проводився та є неможливим, це порушує її права як співвласника житлового будинку та земельної ділянки на вул.Радгоспній, № 34 в с. Хотин Рівненського району на проведення поділу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки в натурі між усіма співвласниками відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності, а також на користування та розпорядження ним.

Просить в судовому порядку визнати недійсним Договір, укладений між нею, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній частковій власності від 18.05.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 1694, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.05.2016 року.

В суді позивачка ОСОБА_1 позов підтримала. Будучи допитаною за правилами свідка, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що Договір поділу, укладений 18 травня 2016 року між нею та відповідачами суперечить вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вважає, що фактично між нею і відповідачами був укладений договір, який визначив порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, в результаті якого утворилося дві квартири з окремими входами і передбачено спільне користування господарськими будівлями. А оскільки на підставі укладеного договору була здійснена реєстрація двох будинковолодінь з припиненням права часткової власності, тобто настали правові наслідки, які не були обумовлені договором, то договір має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Позивачка вказала, що у 2008 році після смерті матері вона та відповідачі успадкували по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями про вул.Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району. У її користуванні є найменша кімната, де повністю прогнила підлога, яку їй довелося замінювати, вона замурувала один дверний отвір, поклеїла шпалери, зробила ремонт в кімнаті і кухні, якою користувалася.

Її сестра ОСОБА_5 здійснила добудову до виділеної їй найбільшої у будинку кімнати, а також користувалася літньою кухнею, а спільно із нею та братом сестра ОСОБА_5 користувалася усіма іншими господарськими будівлями двома сараями, погребом, свердловиною, вбиральнею. В 2016 році ОСОБА_5 сказала їй, що хоче узаконити свою добудову, проти чого вона, позивачка, не заперечувала. На прохання сестри вона та брат їздили в Шпанівську сільську раду, щоб нотаріально посвідчити спільну заяву. Перед поїздкою в сільську раду сестра ОСОБА_5 сказала їй, що хоча вона і добудувалася, проте має право користуватися також і коридорами зі сторони входу в будинок, яким користуються вона та відповідач ОСОБА_3, або за відмову від користування їй мають повністю віддати ще один сарай. Позивачка була проти цього і сказала, що господарські будівлі, окрім літньої кухні, мають бути у спільному користуванні, а в рахунок частки ОСОБА_5 їй віддали літню кухню. В сільській раді була посвідчена заява, в якій був вказаний існуючий порядок користування домоволодінням. Через деякий час ОСОБА_5 подзвонила їй і сказала, що на підставі заяви нотаріус оформила договір і потрібно під'їхати підписати. Читаючи договір, вона звернула увагу, чи правильно вказані приміщення, які перейшли в користування сторонам, звернула увагу на те, що земельна ділянка не поділена, а господарські будівлі залишилися в спільному користуванні. Вона зрозуміла, що поділ в натурі не відбувся, а був встановлений конкретний порядок користування. Договір та витяг з реєстру нотаріус видала їй через кілька днів.

Влітку 2016 року відповідачка ОСОБА_5 звернулася до них з братом з проханням звільнити їй місце в сараї, і заявила про те, що вона відокремилася від них. Позивачка на це їй заперечила, мотивуючи тим, що вони усі спільно користуються господарськими будівлями, які не поділені в натурі. Пізніше ОСОБА_5 в приміщенні бувшої літній кухні (сараї) без погодження із позивачкою зробила ремонт, забрала від неї ключ, і почала користуватися цією будівлею сама, а інший сарай був заставлений речами брата. Тому у позивачки виникли перешкоди у користуванні цими господарськими будівлями.

У зв'язку із виникненням конфліктів з приводу користування будинком та господарськими приміщеннями, вона запропонувала брату поділити будинок в натурі, для чого спільно обговорити можливі варіанти, однак він покликався на свою зайнятість, а наступне обговорення питання про поділ майна в натурі із братом та сестрою також не привели до врегулювання спору.

Після цього вона прийняла рішення звернутися в суд з позовною заявою про виділ в натурі, належної їй 1/3 частини домоволодіння та земельної ділянки. Про те, що у сестри зареєстровано окреме домоволодіння вона дізналася тільки після того, як подала заяву в суд про виділ в натурі і зустрічалися з відповідачами, щоб узгодити варіанти виділу. Тоді вона і побачила документи сестри, і була здивована, що в неї зареєстроване окреме домоволодіння, адже чітко усвідомлювала, що у нотаріуса між ними був укладений договір конкретного користування. Оскільки їй не вдалося досягти примирення про поділ житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, то вона вимушена звернутися в суд з позовом про визнання договору поділу від 18.05.2016 року недійсним, так як в інший спосіб вона не зможе виділити собі будівлі і споруди, які зареєстровані у двох домоволодіннях, одне з яких їй не належить, а також не зможе виділити належну їй частину земельної ділянки.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, зазначила, що в результаті укладення оспорюваного договору фактично не відбулося припинення права спільної часткової власності на домоволодіння на вул.Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району та земельну ділянку, на якій воно розташоване, тому не утворилися окремі домоволодіння. Договір не відповідає вимогам цивільного і земельного законодавства, тому є недійсним, оскільки на його підставі настали наслідки, які не відповідають змісту договору. Також вважає, що зі сторони позивачки має місце помилка, так як, підписуючи осворюваний договір, вона вважала, що це договір конкретного користування спільним майном, і передбачала настання саме цих наслідків, та вважала, що зможе виділити в натурі свою частину домоволодіння (включаючи земельну ділянку), звернувшись із таким позовом до суду. Однак, у зв'язку із тим, що оспорюваний договір унеможливлює реалізацію позивачкою своїх прав на виділ відповідно до вимог закону належної їй частини домоволодіння та земельної ділянки, вона вимушена оспорювати вказаний договір в суді, так як її права як власника житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки порушуються. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, в наданому суду письмовому запереченні зазначає, що поділ житлового будинку з господарськими будівлями був здійснений на підставі висновку, виконаного ФОП ОСОБА_7, який, на його думку, не допустив порушення вимог Інструкції № 55. Вважає, що визначення варіантів можливих розмірів земельних ділянок перед ФОП ОСОБА_7 не ставилося, і при укладенні оспорюваного договору між співвласниками не ставилося питання про розподіл землі в натурі, так як ще 8 років тому, за спільною усною домовленістю, був встановлений порядок користування землею. Зазначає, що бажання співвласників на проведення розрахунків вартості їх часток майна перед ФОП ОСОБА_7 не ставилося. Вважає, що оспорюваним договором визначено, яка частина садиби відчужується ОСОБА_5 Щодо вимог порядку вчинення нотаріальних дій, за яким одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку, будівлі або споруди нотаріус мала посвідчити договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки, то вказує, що нотаріус не здійснила таку дію, так як вони про це не просили. В задоволенні позову просить відмовити.

Допитаний за правилами свідка, відповідач ОСОБА_3 суду показав, що після смерті матері вони успадкували будинок на вул.Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району та добровільно встановили порядок користування ним. Сестра ОСОБА_5 за їх згодою здійснила добудову до своєї кімнати, яку у 2012 році здала в експлуатацію. Літньою кухнею він користується разом з ОСОБА_5, де вони разом обладнали сауну. В 2016 року ОСОБА_5 сказала, що їй необхідно узаконити добудову, для цього потрібно поїхати в Шпанівську сільську раду. По дорозі вони обговорили порядок виділення, а в сільській раді написали заяву, завірили підписи на ній, щоб подати для спеціаліста, який мав зробити висновок. Заява була про можливість поділу, в заяві не було про поділ в натурі. Поділ земельної ділянки не обумовлювали, бо вона вже була поділена добровільно. Після висновку було виготовлено 2 технічні паспорти. Коли ОСОБА_5 отримала висновок, то зателефонувала, щоб вони всі втрьох підійшли до нотаріуса ОСОБА_6, де надали правовстановлюючі документи і паспорти, вичитали договір і підписали його. Про поділ земельної ділянки питання не ставилося. Всі вони користуються загальним двором, за укладеним договором до ОСОБА_5 відійшла літня кухня, в користування для нього та ОСОБА_1 перейшла вбиральня, інші господарські будівлі залишилися в спільному користуванні усіх трьох співвласників. Влітку ОСОБА_5 підійшла до нього і просила виділити їй 1/3 частину в сараї, з приводу чого і виник конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Вважає, що ОСОБА_5 виділилася в окремий будинок. Він також не заперечує проти виділу в натурі частки ОСОБА_1, якщо експерт дасть висновок, що такий виділ можливий.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала, у наданих суду письмових запереченнях зазначила, що позивачкою у порушення норм ст.ст.203, 215 ч.1 ЦК України не вказано, яким саме нормам ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства суперечить укладений сторонами правочин, у кого зі сторін правочину був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, передбаченої ст.ст.30, 34 ЦК України, у кого із учасників правочину було відсутнє вільне волевиявлення на його вчинення та якими доказами ці обставини підтверджуються. Просить в позові відмовити.

В судовому засідання відповідачка ОСОБА_5, будучи допитаною за правилами свідка, показала суду, що після прийняття спадщини в 2008 році, ОСОБА_1 вибрала собі кімнату площею 13,9 кв.м. і кухню, а їй дісталася кімната площею 16,8 кв.м., до якої вона зробила добудову, яку здала в експлуатацію в 2012 році. Після цього у неї виникла потреба виділити своє майно, щоб зробити окремі лічильники. В сільській раді вони посвідчили заяву про поділ будинку, а ділити землю не просили. Потім звернулися до ФОП ОСОБА_7, який зробив висновок, з урахуванням їх прохання залишити господарські будівлі в спільному користуванні. По договору у них спору не було, його всі перечитували, ОСОБА_1 мала можливість знайомитися з висновком щодо поділу. Договір ОСОБА_1 підписала добровільно. Вказує, що господарські будівлі залишилися в спільному користуванні, бо всім треба ними користуватися. Також у них загальний двір і один вхід в цей двір для всіх. В сарай "Б" є два входи, а в сараї "Д" і в погребі один вхід. Свердловиною вони всі користуються разом. За оспорюваним договором до неї відійшла літня кухня, але вона користуються нею спільно з братом, бо там побудували сауну. Коли укладався договір, земельну ділянку вони не ділили, бо це можна було зробити пізніше в добровільному порядку в нотаріуса, і вона мала намір звернутися до спеціаліста, щоб поділити земельну ділянку. В результаті укладення договору у неї утворилося окреме будинковолодіння, якому присвоєна окрема поштова адреса

Представник відповідачки ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнала. Вважає, що позивачкою не наведено правових підстав недійсності правочину. Вважає, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону та волевиявленню сторін. Просить в позові відмовити.

Представника відповідачки ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просить в позові відмовити.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час судового засідання була повідомлена своєчасно у встановленому порядку. Подала суду письмові пояснення, в яких вказує, що для посвідчення оспорюваного договору сторонами їй були надані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, Державний акт про право власності на землю, висновок ФОП щодо поділу об'єкта нерухомого майна. Нею був виготовлений проект договору, який сторони узгодили і підписали три примірника договору. За ухвалою суду вона надала всі копії документів, що стосуються укладення цього договору.

Суд, заслухавши пояснення (покази) сторін та їх представників, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок по вулиці Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району належав сторонам на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному: ОСОБА_1 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 23.01.2009 року, реєстраційний № 1-98, ОСОБА_3 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 23.01.2009 року, реєстраційний № 1-100, ОСОБА_5 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 23.01.2009 року за реєстраційним № 1-96.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на вулиці Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0106 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві спільної часткової власності позивачці і відповідачам по справі (по 1/3 частині кожному). Їх право спільної часткової власності на цю земельну ділянку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 675233, виданим Шпанівською сільською радою Рівненського району, Рівненської області 10.08.2010 року.

На час відкриття спадщини згідно із Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок на вулиці Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району, виготовлений КП "РОБТІ" 10.12.2008 року, будинковолодіння складалося із трьохкімнатного житлового будинку літ."А1" площею 76,9 кв.м., з прибудовами "а", "а1" та вхідними сходами "а2", сараю "Б", літньої кухня "б", погреба "В", сараю "Г", вбиральні "Д", свердловини "Е", огорожі № 1.

В 2010 році за згодою позивачки ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_5 здійснила прибудову до кімнати, площею 16,8 кв.м., а саме: добудувала коридор, санвузол, кухню, допоміжну кімнату, балкон. 26 липня 2012 року ОСОБА_5 Інспекцією ДАБК у Рівненській області була видана Декларація про готовність об'єкта до експлуатації (добудови до 1/3 частини житлового будинку № 34 по вул.Радгоспній в с.Хотин Рівненського району).

18 травня 2016 року між позивачкою ОСОБА_9 і відповідачами по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_5 був укладений Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: с.Хотин вул.Радгоспна, № 34, Рівненського району Рівненської області, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1694.

24 травня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на вулиці Радгоспній, № 34 та вулиці Радгоспній, № 34-а в с.Хотин Рівненського району на підставі Договору про поділ майна № 1694 від 18.05.2015 року.

У п.1 Договору про поділ майна від 18.05.2016 року зазначено, що за інформацією, вказаною у ОСОБА_10 щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна № 239, наданому ФОП ОСОБА_7, внаслідок поділу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Хотин, вул.Радгоспна, № 34 Рівненського району Рівненської області створилися новоутворені об'єкти нерухомого майна:

- до ОСОБА_3, ОСОБА_1 переходять у спільну часткову власність, тобто по ? ідеальній частці кожному: 1-1 - коридор площею 5,7 кв.м., 1-2 - кладова площею 5,1 кв.м., 1-3 - кухня площею 6,2 кв.м., 1-4 - жила площею 15,6 кв.м., 1-5 - коридор площею 6,1 кв.м., 1-6 - жила площею 13,9 кв.м., 1-7 - кухня площею 7,5 кв.м.; жилою площею 29,5 кв.м., загальною площею 60,1 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: "а2" - вхідні сходи, "Д" - вбиральня, "2/3Б" - сарай, "2/3В" - погріб, "2/3Е" - скважина, "2/3 №1" - огорожа, "2/3 Г" - сарай з присвоєнням поштової адреси: с.Хотин, вул.Радгоспна, № 34 Рівненського району Рівненської області.

- до ОСОБА_5 переходить у власність: 2-1 - коридор, площею 3,1 кв.м., 2-2 - санвузол площею 3,2 кв.м., 2-3 - кухня площею 8,7 кв.м., 2-4 - жила площею 16,8 кв.м., 2-5 - допоміжна площею 16,2 кв.м.; жилою площею 16, 8 кв.м., загальною площею 48,0 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: "а4" - вхідні сходи, "1/3В" - погріб, "1/3Б" - сарай, "б" - літня кухня, "1/3Г" - сарай, "1/3Е" - скважина, "1/3 № 1" - огорожа, "а5" - балкон з присвоєння поштової адреси: с.Хотин, вул.Радгоспна, № 34-а Рівненського району Рівненської області.

Пункт 5 Договору від 18.05.2016 року передбачає, що після укладення цього договору право спільної часткової власності на вищезазначене домоволодіння, припиняється.

Договір підписаний особисто ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що сторонами не заперечується.

ОСОБА_10 щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна від 14 квітня 2016 року № 239, який виконаний ФОП ОСОБА_7, вбачається, що в результаті поділу будинковолодіння, розташованого в с.Хотин, вул.Радгоспна, № 34 Рівненського району Рівненської області, який належить співвласникам ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 на підставі Свідоцтв про право на спадщину від 23.01.2009 року і зареєстрованих в реєстрі за № 1-100, № 1-98, № 1-96 утворилося два новоутворених об'єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресами: вул.Радгоспна, № 34 і вул.Радгоспна, № 34-а в с.Хотин Рівненського району. У цьому висновку зазначено, які конкретно приміщення в будинку і які частини господарських будівель відносяться до кожного новоутвореного об'єкта нерухомого майна, що відображено в оспорюваному Договорі (зазначено вище) і зазначено, що за технічними показниками об'єкт може бути поділено.

У графі ОСОБА_10 № 239 про підтвердження права власності на земельну ділянку міститься запис "так", а інформація про документи, які підтверджують право власності співвласників на земельні ділянки відсутня. Має місце невідповідність інформації в графі технічної характеристики домоволодіння ОСОБА_5 щодо складу приміщень, з посиланням на Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.01.2009 року за реєстровим № 1-96, в якому міститься інформація про приміщення, які були у складі домоволодіння № 34 по вул.Радгоспній в с.Хотин Рівненського району на момент спадкування і в якому не зазначені нові приміщення, які утворилися в результаті добудови, проведеної ОСОБА_5

31.03.2016 року секретарем виконавчого комітету Шпанівської сільської ради ОСОБА_11 були посвідчені підписи ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в заяві, в якій вони просять надати висновок щодо можливості поділу житлового будинку № 34 по вул.Радгоспній в с.Хотин Рівненського району на два окремих будинковолодіння та зазначають, які приміщення перебувають у користуванні кожного із співвласників та у спільному користуванні на підставі технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.12.2008 року.

Згідно із листом Шпанівської сільської ради № 1626/02-12/16 від 21.12.2016 року секретарем виконкому сільської ради було посвідчено справжність підпису сторін на вказаній вище заяві, але не посвідчено фактів, викладених у тексті заяви, але одночасно чомусь зазначено, що сторонами при складанні заяви про поділ будинку було допущено механічну помилку з зазначенням технічного паспорту на житловий будинок 2008 року замість нового, виданого у 2012 році. Але фактично заявники просили врахувати технічний паспорт на будинок, виданий у 2008 році, тобто технічний паспорт, який був чинним на час прийняття і оформлення спадщини і до проведеної ОСОБА_5 добудови. А у технічному паспорті на будинок, виготовленому у 2012 році, вже враховано проведену ОСОБА_5 добудову.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що на підставі заяви співвласників житлового будинку № 34 по вул.Радгоспній в с.Хотин Рівненського району він зробив висновок про можливість поділу цього будинку відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 250 від 12.09.2014 року. В заяві співвласниками був зазначений порядок користування будинком із посиланням на технічний НОМЕР_1 року, який був погашений в 2012 році. ОСОБА_10 він робив саме за техпаспортом 2012 року. З приводу невідповідності щодо зазначення в заяві технічного паспорта 2008 року до співвласників він не звертався. Розрахунок вартості часток ним не проводився, оскільки питання про це не ставилося. До свого висновку варіанти поділу земельної ділянки він не додавав, оскільки він не є спеціалістом в галузі землевпорядкування, а після отримання його висновку співвласники могли звернутися до спеціаліста по землі і зробити такі варіанти поділу. Вважає, що ним був проведений поділ на два окремих будинковолодіння. Спільне користування господарськими приміщеннями ним було передбачено у висновку, оскільки співвласники вказували про це у заяві. Вважає, що окремі будинковолодіння можуть бути розташовані на одній земельній ділянці та мати у спільній власності господарські будівлі, які перебувають у користуванні обох будинковолодінь в ідеальних частках.

Згідно з частинами першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як вбачається із ст.367 Цивільного Кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно із ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч.6 ст.120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Частина 1 статті 381 Цивільного Кодексу України встановлює, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Відповідно до п.4 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державної служби статистики України 11.04.2016 року № 56, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 року за № 689/28819, домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці.

Відповідно до п.2.5 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 250 від 12.09.2014 року, при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб'єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об'єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Відповідно до п.2.6 цієї ж Інструкції після цього готується ОСОБА_10 щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об'єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Таким чином, за змістом статей 203, 367 ЦК України Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності, вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов такого договору, зокрема, про припинення права спільної часткової власності на усі складові об'єкти будинковолодіння (господарські будівлі та споруди) та поділ земельної ділянки. Договір поділу нерухомого майна припиняє право спільної часткової власності на це нерухоме майно, і не допускає збереження спільного часткової власності на його складові у власників новостворених об'єктів.

Верховний Суд України в п.п.7, 8 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 року №7 (з подальшими змінами та доповненнями), роз'яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Тому, суд приходить до переконання, що ОСОБА_10 щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна № 239 від 14.04.2016 року, виконаний ФОП ОСОБА_7, який передбачає збереження ідеальних часток на господарські будівлі і споруди у об'єкті нерухомого майна, що поділяється, для власників новоутворених об'єктів нерухомого майна, а також за відсутності пропозицій щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами, не відповідає змісту заяви співвласників від 31.03.2016 року та вимогам Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 250 від 12.09.2014 року, тому не міг бути підставою для укладення Договору поділу нерухомого майна.

Відповідно, і Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності від 18.05.2016 року, складений на підставі ОСОБА_10 № 239 від 14.04.2016 року, не відповідає вимогам закону і є недійсним.

Також суд звертає увагу на таке: враховуючи умови оспорюваного договору та покази сторін, які вони давали суду за правилами свідків, позивач та відповідачі не мали наміру здійснювати поділ в натурі господарських будівель та споруд, а бажали користуватися ними спільно, а також не зверталися про поділ земельної ділянки для обслуговування новостворених об'єктів нерухомого майна, і мають намір користуватися нею спільно, тобто сторони не бажали настання наслідків, обумовлених договором поділу нерухомого майна згідно із ст.367 ЦК України, тобто не бажали припинення права спільної часткової власності на належний їм житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на вул.Радгоспній, № 34 в с.Хотин Рівненського району.

Тому, на переконання суду, при підписанні оспорюваного договору зі сторони позивачки ОСОБА_1 мало місце неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору поділу майна замість договору конкретного користування, що визначається не лише за фактом прочитання нею тексту оспорюваного договору та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: продовження позивачем спільного із відповідачами користування господарськими приміщеннями та спорудами, земельною ділянкою, відсутності фактичного виділу окремих домоволодінь, звернення позивача до суду із позовом до відповідачів про поділ майна у натурі. Тому суд вважає за можливе застосувати у даному спорі також правову підставу недійсності оспорюваного договору яка передбачена ст.229 ЦК України - вчинення договору внаслідок помилки.

Згідно із роз'ясненнями, наведеними у п.3 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови у задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним.

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оскільки судом встановлено, що укладаючи спірний договір, позивачка вважала, що має місце укладення договору конкретного користування майном, що перебуває у спільній частковій власності, то вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачами. Тому спірний договір про поділ майна спрямований на настання реальних наслідків, але не за договором поділу, а за договором конкретного користування. Отже, існує помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тому суд приходить до висновку про те, що спірний договір про поділ майна підлягає визнанню недійсним також на підставі статті 229 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, суд приходить до переконання, що зміст укладеного договору про поділ майна не відповідає нормам Цивільного Кодексу України і нормам законодавства, яке регулює порядок виділення в натурі частки із спільної часткової власності із домоволодіння і утворення нового об'єкта нерухомого майна і порушує права позивачки як співвласника нерухомого майна на виділ частки майна пропорційно до її частки у домоволодінні, користування і розпорядження нею, так як унаслідок укладеного договору настали правові наслідки, які не випливають із змісту договору, відповідачка ОСОБА_5 має зареєстрованим право власності на об'єкт нерухомості за адресою: с.Хотин, вул.Радгоспна, № 34-а (ціла частка) і на 1/3 частку об'єкту нерухомості за адресою: с.Хотин, вул.Радгоспна, № 34 Рівненського району, і на цей об'єкт її право спільної часткової власності не припинилося. Отже, укладений між сторонами правочин має бути визнаний недійсним.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в наявності є порушення права позивачки, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а отже підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 4, 57, 59, 60, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 203, 215, 229, 358, 367, 377, 381, 626, 628, Цивільного кодексу України, ст.120 Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним договору поділу нерухомого майна - задоволити повністю.

Визнати недійсним Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності від 18 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі за № 1694.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.