АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-965/11Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/969/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

28 вересня 2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ткач З. Є., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Рожук О.О.

з участю - представника ОСОБА_1

Володимировича - ОСОБА_2,

представника Товариства з обмеженою

відповідальністю "Факторингова компанія" ОСОБА_3

Плюс" ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2017 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія" Вектор Плюс" про заміну стягувача у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс (далі ТОВ Вектор Плюс) звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження-стягувача ПАТ Сведбанк на ТОВ Вектор Плюс.

Вимоги аргументовано тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ Сведбанк заборгованість за кредитним договором від 20.05.2008 року № 1901/0508/71-085.

28.11.2012 року між ПАТ Сведбанк та ТОВ Вектор Плюс укладено договір про відступлення права вимоги № 15 за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі за борговими зобов'язаннями ОСОБА_1

Судових і виконавчих документів за вищевказаним кредитним договором заявник від ПАТ Сведбанк не отримував і відповідно не міг знати про будь-які судові процеси за даним кредитним договором, а тому просить заяву задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.05.2017 року Заяву ТОВ Вектор Плюс задоволено.

Ухвалено видати дублікат виконавчого листа № 2-965/11, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20.04.2011 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Сведбанк заборгованості за кредитним договором № 1901/0508/71-085 від 20 травня 2008 року.

Замінено стягувача за виконавчим листом № 2-965/11 - ПАТ Сведбанк на його правонаступника - ТОВ Вектор Плюс.

Поновлено ТОВ Вектор Плюс пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа № 2-965/11 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Сведбанк заборгованості за кредитним договором № 1901/0508/71-085 від 20 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ТОВ Вектор Плюс, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Вказує, що виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа 2-965/11 було розпочате, однак 03.02.2012 року виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу - ПАТ Сведбанк .

Таким чином відступлення відбулось після повернення виконавчого документу стягувачу - ПАТ Сведбанк.

Зазначає, що згідно п.2.1 договору факторингу ПАТ Сведбанк відступило ТОВ Вектор Плюс свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах на підставі документації і первісний кредитор зобов'язаний був передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію яка є важливою для їх здійснення.

В силу невиконання або неналежного виконання обов'язків ПАТ Сведбанк, за договором факторингу, щодо отримання та передачі ТОВ Вектор Плюс виконавчого документу, ТОВ ОСОБА_3 може довести свого права на вимоги.

Вказує, що ТОВ Вектор Плюс не було стороною у справі і судом як процесуальний правонаступник згідно ч.1 ст. 37 ЦПК не залучалось, доказів переходу прав від ПАТ Сведбанк до ТОВ Вектор Плюс не надано то питання не стосується інтересів ТОВ Вектор Плюс і не порушує його права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала і навела доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Вказала, що ОСОБА_1 погасив заборгованість і навіть якщо припустити, що бор є то до ТОВ Вектор Плюс не перейшло право вимоги.

Представник ТОВ Вектор Плюс апеляційну скаргу заперечила і вказала, що апелянт піднімає спір про право, в той час коли товариство просить вирішити питання, що стосуються виконання рішення.

Зазначила, що ТОВ Вектор Плюс є правонаступником ПАТ Сведбанк, але виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не отримувало.

ПАТ Сведбанк будучи належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи не забезпечило явку представника в судове засідання.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ Сведбанк відступило ТОВ Вектор Плюс, оригінал виконавчого листа втрачено, рішення суду не виконане, строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання пропущено з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Сведбанк заборгованість за кредитним договором від 20.05.2008 року № 1901/0508/71-085 у розмірі 61 366 долари 81 цент США, що еквівалентно 487 129 грн 73 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а. с. 4-5).

28.11.2012 року між ПАТ Сведбанк та ТОВ Вектор Плюс було укладено договір факторингу №15 та договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами за яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 1901/0508/71-085 від 20 травня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками із вказаних договорів, завіреними приватним нотаріусом (а.с. 202 -235).

Під №1816 у Реєстрі заборгованостей боржників №1-Б від 28.11.2012 року вказано боржника ОСОБА_1 - загальна сума боргу якого за кредитним договором № 1901/0508/71-085 від 20 травня 2008 року складає 52408,88 доларів США (а.с. 234).

14.12.2012 року за вих. №0031512 ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 1901/0508/71-085 від 20 травня 2008 року (а.с. 31).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви ТОВ Вектор Плюс з наступних обставин.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та частини 5 статті 15 Закону України Про виконавче провадження, у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України Про виконавче провадження, статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо заміни сторони виконавчого провадження відповідає вимогам чинного законодавства і грунтується на доказах наявних в матеріалах справи.

Апелянтом не спростовано доказами правомірності переходу права вимоги від ПАТ Сведбанк до ТОВ Вектор Плюс.

Враховуючи вказане колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що доказів переходу прав від ПАТ Сведбанк до ТОВ Вектор Плюс не надано і питання не стосується інтересів ТОВ Вектор Плюс та не порушує його права, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Суди першої інстанції обґрунтовано задоволив вимоги заяви про видачу дублікату виконавчого листа відповідно до ст. 370 ЦПК України.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, як підставу скасування ухвали суду, що первісний кредитор зобов'язаний був передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію яка є важливою для їх здійснення з наступних підстав:

матеріали справи не містять доказів того, що документація на підставі якої відбулося відступлення права вимоги містила виконавчий лист та рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1;

договір факторингу в п.1.1 містить застереження про те, що повинні бути передані матеріали, що стосуються судових справ за умови їх наявності в кредитній справі боржника;

доказів того, що кредитна справа ОСОБА_1 містила виконавчий лист про стягнення з нього заборгованості і була передана ТОВ Вектор Плюс матеріали справи не містять.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що відступлення права вимоги відбулося після повернення ПАТ Сведбанк виконавчого листа державним виконавцем, оскільки вказані доводи не підтверджують наявність виконавчого листа у ТОВ Вектор Плюс.

Виконавчий лист був повернутий банку з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а. с. 115).

Вказане зокрема і спростовує доводи апелянта про сплату заборгованості по рішенню суду виконавчий лист був повернутий у зв'язку з відсутністю майна боржника і більше не подавався (а.с. 115).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч.2 ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЦПК України та Закон України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, зокрема, пред'явлення виконавчого листа до виконання; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ Вектор Плюс отримало виконавчий лист, що не спростовано апелянтом як при розгляді справи в суді першої інстанції так і при розгляді справи в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи надав належної правової оцінки зазначеним обставинам та врахував, що ТОВ Вектор Плюс на даний час фактично позбавлене права задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості, відносно чого ухвалено судове рішення, а відмова у поновленні строку пред'явлення виконавчого листа до виконання буде перепоною в завершенні судового провадження.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи вказане, наявні докази в матеріалах справи колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді