АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6633/15-ц 22-ц/774/740/К/17
Справа № 182/6633/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/740/К/17 суддя Багрова А.Г.
Категорія - 44 (ІV) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Управління комунального майна Нікопольської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство „Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради, про усунення перешкод, виселення та зняття з реєстрації.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_5,

представник третьої особи Комунального підприємства „Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради - Петров Владислав Володимирович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Управління комунального майна Нікопольської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод, виселення та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що останній проживає у квартирі АДРЕСА_1 з порушенням правил проживання у квартирі комунальної власності та завдає значних збитків позивачу, оскільки самовільно вирізав всю внутрішню квартирну систему центрального опалення, у квартирі немає світла, води, газу та каналізації.

Оскільки, ОСОБА_2, як тимчасовий мешканець, відмовився добровільно звільнити вищезазначену квартиру, а позивач має намір надати квартиру громадянам, які перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов, просив суд: усунути перешкоди у володіння та розпорядженні Територіальною громадою міста Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради квартирою АДРЕСА_1, знявши з реєстраційного обліку та виселивши з цієї квартири ОСОБА_2

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Нікопольської міської ради судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою цього ж суду від 15.12.2016 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, суд не повідомив належним чином відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, розглянувши справу за його відсутності та безпідставно ухвалив заочне рішення, чим позбавив відповідача можливості надати свої докази та заперечення проти позову.

Також, вважає, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на обставинах, які не були належним чином доведені. Так, право власності на спірну квартиру не зареєстровано за жодною особою та позивач не довів належність цієї квартири саме йому. Також, вважає, що позов заявлено не уповноваженою особою, адже статтями 29-30 Закону України «Про місцеве самоврядування» взагалі не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування на звернення до суду із таким позовом.

Представник відповідача також посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів про те, що ОСОБА_2 систематично руйнує квартиру, адже всі Акти оформлені неналежним чином, а у спірній квартирі також зареєстрована та проживає ОСОБА_7 Натомість, зазначає, що у нього є свідки, які можуть спростувати обставини, зазначені у позові (ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.).

Також, зазначає, що позивачем не сплачено судовий збір у повному обсязі при зверненні до суду з даним позовом, а тому суд мав залишити позов без руху.

Представник позивача Управління комунального майна Нікопольської міської ради, будучи завчасно (10 липня 2017 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 126), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника третьої особи КП „Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради - ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги Управління комунального майна Нікопольської міської ради суд першої інстанції керувався нормами ст.ст. 15, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України та виходив з того, що відповідач порушує правила співжиття, руйнує та псує майно позивача, створюючи перешкоди для нормального проживання ОСОБА_7 та мешканців будинку.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки цих висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 не приватизована та належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Нікопольської міської ради, балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є Комунальне підприємство „Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради з 20 вересня 2012 року ( а.с.10-11).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та його колишня дружина ОСОБА_7 (а.с. 17, 35-38, 40-41, 43-45).

Звертаючи до суду з позовом, Управління комунального майна Нікопольської міської ради просило суд виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з систематичним руйнуванням та псуванням останнім жилого приміщення, у зв'язку з чим він має бути виселений із займаного жилого приміщення, як тимчасовий мешканець на підставі ст. 818 ЦК України.

Визначення поняття тимчасового мешканця закріплено у частині першій статті 818 ЦК України, де зазначено, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та за попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні інших осіб без стягнення плати за користування житлом.

Разом з тим, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 23 грудня 2013 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, встановлено, що ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с. 35-38), і, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, ці обставини не потребують повторного доказування.

Отже, твердження позивача про те, що ОСОБА_2 є тимчасовим мешканцем є помилковим, а тому колегія суддів розглядає справу про виселення відповідача з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, ст. 391 ЦК України, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, зазначаючи про необхідність виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з систематичним руйнуванням та псуванням останнім жилого приміщення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, що відповідач руйнує та псує жиле приміщення, порушує правила співжиття.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів руйнування та псування квартири АДРЕСА_1 саме ОСОБА_2, зважаючи на реєстрацію у цій квартирі двох осіб, чи притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, що свідчило б про застосування відносно нього заходів громадського впливу.

Посилання позивача, як на підставу для виселення відповідача, на факти звернення ОСОБА_7 в міліцію зі скаргами на дії відповідача, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки за результатами розгляду звернень позивача, не було встановлено, що відповідач вчиняв дії, передбачені ч.1 ст.116 ЖК України, або щодо нього було вжито заходів запобігання і громадського впливу.

Також, колегія суддів звертає увагу, що для застосування ч.1 ст. 116 ЖК України, відповідно до якої особи підлягають виселенню з квартири у зв'язку з руйнуванням або псуванням жилого приміщення, необхідні такі складові, як триваюча антигромадська поведінка та повторне порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Але зазначені складові в діях відповідача відповідно до обґрунтування позову відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів, у відповідності до ст. 10 п.4 ЦПК України, пропонувала позивачу надати додаткові докази в підтвердження обґрунтування свого позову, але такі докази позивачем не були надані, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивач, у відповідності до ст. ст. 11,60 ЦПК України, не довів, що відповідач ОСОБА_2 руйнує та псує майно, яке перебуває на балансі у позивача.

Вищеневедене дає підстави колегії суддів прийти до висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про те, що, відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального закону,з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Управління комунального майна Нікопольської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство „Міська житлово-технічна інспекція" Нікопольської міської ради, про усунення перешкод, виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: