Єдиний унікальний номер 233/2161/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1650/2017
Головуючий 1 інстанції Малінов О.С.
Категорія 27 Доповідач Кішкіна І.В.
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

04 травня 2016 року публічне акціонерне товариство «Родовід банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05 травня 2008 року між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №Д582/АА-019.08.2, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в доларах США на купівлю автомобілю у сумі 18011,88 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних та відповідно до додаткової угоди №1 від 19 серпня 2008 року до кредитного договору - в розмірі 14,5 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 24 липня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №Д582/АА-019/2.08.2, за яким поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі. Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобовязання відповідачі не виконують, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 18 квітня 2016 року, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 1326,35 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 786,25 доларів США, пеня за прострочення виконання грошових зобовязань - 301269,12 грн., за порушення виконання грошового зобовязання згідно із ст. 625 ЦК України - 4554,03 грн., всього 2122,06 доларів США та 305823,15 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену заборгованість за кредитним договором та понесені витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором № Д582/АА-019.08.2 від 05 травня 2008 року в сумі 2122,06 долари США та 305823,15 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 5398,24 грн. та оплати оголошення про виклик відповідача у друкованому засобі масової інформації в сумі 630 грн.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, фактично просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості з поручителя та ухвалити в цій частині нове рішення, відмовивши в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 37 ЦПК України не враховано, що ОСОБА_4 є належним правонаступником ОСОБА_4, так як він прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою в державну нотаріальну контору. Рішення суду першої інстанції згідно із ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині стягнення пені та штрафів з 18 квітня 2015 року підлягає скасуванню. Оскільки банк протягом шести місяців в період з 05 травня 2013 року по 05 листопада 2013 року не звернувся з позовом до ОСОБА_4 як поручителя, то порука припиняється. В решті частині рішення не оскаржується.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ПАТ «Родовід банк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, інформація про час та місце судового засідання була розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua) на сторінці апеляційного суду Донецької області у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)»

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних вправ в апеляційному порядку» №12 від 24 жовтня 2008 року у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за договором кредиту не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 05 травня 2008 року між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №Д582/АА-019.08.2, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в доларах США на купівлю автомобілю у сумі 18011,88 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних та відповідно до додаткової угоди №1 від 19 серпня 2008 року до кредитного договору - в розмірі 14,5 % річних, із встановленням терміну користування кредитом до 05 травня 2013 року (а.с.5-8).

Згідно із п.п. 3.1., 3.3. вказаного договору сторони узгодили порядок повернення кредиту, а саме позичальник зобовязався щомісяця до «10» числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати суму заборгованості за кредитом в сумі 301 доларів США та сплачувати позивачу нараховані проценти за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань по погашенню заборгованості за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 24 липня 2009 року було укладено договір поруки № Д582/АА-019/2.08.2 (а.с.22), відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобовязалася у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником. Банк має право вимагати виконання зобовязань за кредитним договором як від позичальника так і від поручителя, так і від них обох одночасно. Банк, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від іншого солідарного боржника.

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, у звязку з порушенням відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 18 квітня 2016 року утворилася заборгованість, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 1326,35 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками - 786,25 доларів США, пені за прострочення виконання грошових зобовязань - 301269,12 грн., за порушення виконання грошового зобовязання згідно із ст. 625 ЦК України - 4554,03 грн., всього 2122,06 доларів США та 305823,15 грн. (а.с.20-21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки кредит був наданий в іноземній валюті стягненню підлягає сума заборгованості саме в іноземній валюті, що є законним та правомірним з огляду на п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, узагальнення ВСУ щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року, та не суперечить чинному законодавству України. Враховуючи обставини справи, той факт, що позивачем було зменшено розмір суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами з 34807,47 доларів США до 11826,05 доларів США (301269,12 грн.) за період з 18 квітня 2015 року по 18 квітня 2016 року, сума пені, нарахованої позивачем, зменшенню не підлягає. За невиконання умов кредитного договору та договору поруки підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість станом на 18 квітня 2016 року в загальному розмірі 2122,06 доларів США та 305823,15 грн.

З вказаним висновком апеляційний суд частково не погоджується.

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Оскільки строк основного виконання закінчився 05 травня 2013 року, а позов до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором поданий банком 04 травня 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості з поручителя, оскільки порука за договором поруки від 24 липня 2009 року є припиненою.

ОСОБА_4 помер 23 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»№ 5 від 30 березня 2012 року у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобовязання відповідати за належне виконання основного зобовязання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно із п. 6 ч 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторона у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд (в порядку виправлення допущеної судом першої інстанції помилки) має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

З огляду на викладене оскаржуване рішення суду в частині позову до поручителя, який помер, підлягає скасуванню через порушення норм матеріального права, а провадження у справі за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_4 підлягає закриттю, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2016 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, понесених витрат по сплаті судового збору та оплати оголошення про виклик відповідача у друкованому засобі масової інформації скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

ОСОБА_5