У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - реєстраційна служба Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області, органу опіки та піклування при виконкомі Новороздільської міської ради, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 10 липня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 358 КК України, а саме: працюючи приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 27 червня 2009 року в приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_3 вчинила підроблення документу, який видається та посвідчується приватним нотаріусом і який надає право власності на нерухоме майно, та проявилося в тому, що ОСОБА_2 на нотаріальному бланку серії ВМЕ № 154661 склала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 від імені продавця ОСОБА_3 та при цьому умисно, неправомірно з метою подальшого використання підробленого документу ОСОБА_7 посвідчила справжність підпису продавця ОСОБА_3 на даному договорі, зазначивши, що він підписаний у її присутності, і що особу громадян, які підписували договір встановлено, їх дієздатність перевірено. В той час, коли 27 червня 2009 року продавець ОСОБА_3, під час посвідчення договору купівлі-продажу належної їй квартири, в приміщенні нотаріальної контори не перебувала, а знаходилася за межами України, а саме - в Республіці Польща, і мети відчужувати квартиру на користь ОСОБА_4 не мала, а при цьому від її імені та без її відома договір купівлі-продажу підписав ОСОБА_7

Цією ж ухвалою суду ОСОБА_2 була звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди, відповідності до ст. 129 КПК України, залишено без розгляду.

В подальшому зазначений вище Договір був зареєстрований 01 вересня 2009 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 12790281, і покупець по Договору - ОСОБА_9 незаконно набула право власності на квартиру позивача ОСОБА_3

На даний час ОСОБА_4, діючи незаконно, всупереч укладеній між позивачем і нею мировій угоді по цивільній справі № 2/898 2010 року, відмовляється від розірвання даного Договору купівлі-продажу квартири, вимагаючи, щоб позивач повернула їй вартість спірної квартири, хоча самій їй достеменно відомо, що вона, як покупець по договору, жодних коштів позивачу ОСОБА_3 не сплачувала, а позивач на протязі всього часу, який минув від нотаріального посвідчення відповідачем цього незаконного правочину сплачує за квартиру комунальні послуги, що стверджується відповідними квитанціями.

Крім цього, злочинними, діями відповідач ОСОБА_2 спричинила їй моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 50 000 грн та обґрунтовує: перенесеним емоційно-психологічним стресом, пережитим у зв'язку із самим фактом незаконного заволодіння її нерухомим майном; душевними стражданнями, пов'язаними із пошуком можливостей та способів щодо повернення своєї квартири; душевними переживаннями, пов'язаними з тим, що з моменту, коли їй стало відомо про втрату нею квартири, неодноразово змушена була переривати роботу у Республіці Польща, де вона працює, та із ризиком втрати роботи, приїжджати в Україну, звертатися до правоохоронних органів, витрачати свої зусилля, час та сили на пошуки можливостей щодо повернення свого майна; моральними стражданнями, пов'язаними з неодноразовими, безрезультатними спілкуваннями з відповідачем, яка обіцяла владнати ситуацію з квартирою; душевними стражданнями, пов'язаними з тим, що і на даний час ситуацію владнати не вдалося, договір купівлі- продажу не розірваний, право власності на квартиру позивачу не повернено;

З урахуванням викладеного вище позивач просила визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_9 на дану квартиру, зняти з такої арешт, та стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_2 27 червня 2009 року за реєстровим № 989, зареєстрований у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 вересня 2009 року за № 12790281, застосувати наслідки визнання даного Договору недійсним - безоплатно повернути нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, проведену на підставі Договіру купівлі-продажу, посвідченому на нотаріальному бланку серії ВМЕ № 154661 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_2 27 червня 2009 року за реєстровим № 989, зареєстрованого у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 вересня 2009 року за № 12790281.

Знято арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною ОСОБА_9 здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження даної квартири чи передання її в заставу, оренду чи обтяження її боргом, реєстрації в органах БТІ, накладений ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 червня 2010 року про забезпечення позову по цивільній справі № 2-898/09р.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з неї на користь позивача моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що заявлені позивачем вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, крім того ґрунтуються на встановлених судовими рішеннями обставинах, що не потребують перевірки. Крім того суди попередніх інстанцій встановили, що позивач після вчинення злочину щодо її майна знаходиться у стані морального пригнічення і дискомфорту та перенесла емоційно-психологічний стрес, який був викликаний діями ОСОБА_2, яка визнала свою вину, а тому дійшли висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди відповідає характеру понесених страждань та вимогам розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - реєстраційна служба Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області, органу опіки та піклування при виконкомі Новороздільської міської ради, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова