печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г., Березовській К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа: Державна казначейська служба України - про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

31.10.2016 позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04.06.2003 відповідач видав наказ №250 про направлення позивача на лікування за кордон, який не відповідає вимогам п.п.2,3 Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон №991 від 08.12.1995, оскільки не містить суму витрат на лікування, джерела фінансування, а також найменування конкретної закордонної клініки, в якій буде проводитися курс лікування. На неодноразові звернення позивача про направлення його на лікування за кордон на підставі вказаного наказу, відповідач відмовляв у зв'язку з необхідністю повторно пройти медичне обстеження. Вважає вказані дії, що виразились у виданні вказаного наказу, який не відповідає вимогам чинного законодавства такими, що позбавляють можливості позивача скористатись своїм правом на лікування за кордоном, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 1 000 000 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2017, занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи - Державну казначейську службу України.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції у Кіровському районному суді м.Дніпропетровська представники позивача позов підтримали, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просили позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив, що вказаний вище наказ МОЗ про направлення позивача на лікування за кордон, виданий в межах повноважень і у спосіб, передбачений законодавством, є дійсним станом на сьогоднішній день. Таким чином, твердження позивача про невідповідність вказаного наказу вимогам чинного законодавства представник відповідача вважає безпідставними, а тому відсутні в діях відповідача ознаки протиправності. Також, зауважив, що згідно рішення Печерського районного суду м.Києва від 02.03.2004 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я про відшкодування моральної шкоди, яким позов ОСОБА_1 задоволено вже була відшкодована моральна шкода, а тому вважав відсутніми підстави відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України повторно вимагати з відповідача відшкодування моральної шкоди.

Третя особа Державна казначейська служба України повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направила та не повідомила про причини неявки представника. Заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе, у відповідності до ч.2 ст. 169 ЦПК України розглянути справу за відсутності третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, які виразились у виданні незаконного наказу, позивач був позбавлений можливості скористатись своїм правом на отримання медичної допомоги за кордоном, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000 грн.

Разом із тим, суд не може погодитись із заявленими позивачем вимогами, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2003 міністром охорони здоров'я України Підаєвим А.В. було видано наказ №250 про направлення на лікування за кордон хворого ОСОБА_1 (а.с.13)

Вказаний наказ станом на час розгляду справи є дійсним. Даних, які б свідчили про незаконність вказаного наказу, зокрема судових рішень про скасування чи недійсність вказаного наказу суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

Таким чином, твердження позивача та його представників про невідповідність вказаного наказу вимогам чинного законодавства є безпідставними, оскільки базуються на власний розсуд та власному припущенні.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями або бездіяльністю відповідача було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями або бездіяльністю відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02.03.2004 у справі №2-61-1/04 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про відшкодування моральної шкоди позов задоволено. Дане рішення суду станом на час розгляду справи виконане в повному обсязі, що не заперечується представником відповідача.

Оскільки моральна шкода відшкодована позивачеві в повному обсязі відповідачем, суд вважає відсутніми підстави відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України повторно вимагати з відповідача відшкодування моральної шкоди.

Відтак позов не підлягає задоволенню, у зв'язку з його безпідставністю та неробгрунтованістю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 209, 213 - 215, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа: Державна казначейська служба України - про відшкодування моральної шкоди,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко