Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування горищем та прибудинковою територією, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_5. звернулась до суду із позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування горищем та прибудинковою територією.

В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначає, що є власником 3/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 Інша частина цього будинку перебуває в комунальній власності. До будинку належить горище як приміщення загального користування. За результатами обстеження, яке проведено експертом ПП ОСОБА_7 встановлено технічну можливість виділення їй в окреме користування частини горища площею 25,12 кв. м за умови забезпечення доступу до димових і вентиляційних каналів. Згідно вимог чинного законодавства, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, внаслідок чого просить в судовому порядку встановити порядок користування горищем із виділенням їй частини горища над квартирою № 2 площею 25,12 кв. м згідно додатку № 5 технічних висновків експерта та встановити між нею та відповідачем роздільний порядок користування прибудинковою територією вказаного житлового будинку, шляхом виділення ОСОБА_5. в окреме користування земельних ділянок позначених під № 2 з межею 14, 15, 28, 27, 26, 29 площею 0,0028 га під № 3 з межею 18-21, 30 площею 0,0066 га згідно схеми розподілу прибудинкової території ФОП ОСОБА_8

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_5. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5., в інтересах якої діє ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що позивачка є власником 3/10 частини будинку АДРЕСА_1

Підставою для набуття квартири був договір дарування 3/10 (трьох десятих) частин житлового будинку від 07 грудня 2010 року, що становить квартиру №4, яка складається з двох кімнат житловою площею 25,1 кв. м та кухні (загальна площа квартири 46,6 кв. м) службових приміщень №6 площею 28,4 кв. м та підвалу ІУ, площею 17,6 кв. м.

В цілому будинок складається із чотирьох квартир, кожна з яких перебуває у власності мешканців. Загальна площа горища становить 60,95 кв.м.

За ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Практично аналогічне визначення спільного майна багатоквартирного будинку закріплене в п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Усі зазначені об'єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) надано офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У цьому рішенні зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є одним із прав співвласників, а розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 10 цього Закону віднесено до повноважень зборів співвласників.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що горище у будинку АДРЕСА_1 частину якого позивачка просить виділити в окреме користування, є спільним майном багатоквартирного будинку, а тому не може бути їйвиділено в натурі.

Крім того, судами зроблено правильні висновки про відмову у задоволенні позову щодо виділення земельних ділянок, так як спірній земельній ділянці кадастровий номер не присвоєний, внаслідок чого остання не може вважатись об'єктом встановлення порядку користування та крім цього, вона не передана у власність чи в користування співвласників будинку.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова