Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення витрат за сплату комунальних послуг, витрат на утримання спільної квартири, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини квартири є ОСОБА_5

Зазначала, що вона самостійно здійснювала утримання спільної квартири, сплачувала житлово-комунальні послуги та проводила необхідні ремонтні роботи у ній. При цьому ОСОБА_5 не бере участі у вказаних витратах та добровільно частину їх вартості, як співвласник нерухомого майна, не повертає.

Беручи до уваги зазначене та, з урахуванням поданих уточнень,

ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 витрати на оплату комунальних послуг в розмірі 335 грн 10 коп. та витрати на ремонт квартири в розмірі 8 278 грн 17 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення витрат за сплату комунальних послуг у розмірі 335 грн 10 коп., судового збору та витрат на правову допомогу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати за сплату комунальних послуг у сумі 335 грн 10 коп., судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243 грн 60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 500 грн.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на утримання спільної квартири у сумі 8 278 грн 17 коп. залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного судув частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на утримання спільної квартири у сумі 8 278 грн 17 коп. та витрат на правову допомогу, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивач чинила перешкоди відповідачу у користуванні її власністю, при цьому відсутні договори про проведення ремонтних робіт та відповідні зобов'язання відповідача щодо оплати їх вартості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат за сплату комунальних послуг у розмірі 335 грн 10 коп., судового збору та витрат на правову допомогу та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач, як співвласник 1/2 частини квартири, зобов'язана нести витрати на оплату комунальних послуг.

Висновки суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та висновки суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від

09 липня 2003 року. ОСОБА_5 є власником іншої 1/2 частини вказаної квартири на підставі договору дарування від 02 серпня 2008 року.

Спірна квартира складається із однієї житлової кімнати та між сторонами тривалий час існує конфлікт з приводу користування жилим приміщенням.

У період з липня 2012 року і по березень 2016 року ОСОБА_4 здійснювала оплату вартості наданих комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1, зокрема: ВАТ «Одесагаз» у сумі 149 грн 47 коп.; КП «Теплопостачання» м. Одеси у сумі 153 грн; КП ЖКС «Чорноморський» у сумі 315 грн 72 коп., а також вивіз сміття у сумі 52 грн. Всього за спірний період було сплачено 670 грн 19 коп.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Враховуючи, що ОСОБА_5 є співвласником 1/2 частини спірної кватири, при цьому у період з липня 2012 року по березень 2016 року не здійснювала оплату житлово-комунальних послуг, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з останньої половини вартості витрат за надані житлово-комунальні послуги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Судом було надано обґрунтовану оцінку наявним в матеріалах справи доказам сплати позивачем вартості наданих житлово-комунальних послуг за спірний період та правильно зазначено, що співвласник, який виконав солідарний обов'язок щодо сплати витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. При цьому колегія суддів також погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що фактичне не користування власником спірним житловим приміщенням не є підставою для звільнення його від обов'язку, передбаченого ст. 322 ЦК України, щодо утримання майна.

Законним та обґрунтованим є також висновок судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність позовних вимог щодо стягнення вартості ремонтних робіт, беручи до уваги те, що здійснення вказаних робіт були проведені без згоди відповідача та без крайньої потреби.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Крім того, судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховано положення ст. ст. 84, 88 ЦПК України. Доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Л.М.Мазур