Номер провадження 2/243/3034/2017
Номер справи 243/5313/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання - Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №17 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна що є спільною власністю подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розділ майна що є спільною власністю подружжя, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 18.03.2015 року їх шлюб було розірвано. Враховуючи, що на теперішній час іх сімя розпалась, позивач бажає вирішити питання щодо розподілу їх спільного з відповідачкою майна.

Зазначив, що за період шлюбу ними з відповідачкою за спільні кошти було придбане наступне майно, а саме: 1) Домоволодіння № 78 по вул. Аеродромна в м. Словянську, яке зареєстровано як житловий будинок А-1 площею 39,0 кв.м; житловий будинок Б-1 площею 149,7 кв.м.; навіс В, калитка І; ворота 2; огорожа 3,5; замощення 4. Правовстановлюючі документи на майно оформленні на відповідачку. Позивач зазначає, що вартість домоволодіння станом на 19.05.2017 року складає 196 200 грн. 00 коп. 2) земельну ділянку площею 0,1000 га, розташований у м. Словянську по вул. Аеродромна, 78. Державний акт на земельну ділянку виданий на імя відповідачки. Вартість земельної ділянки становить 89 800 грн. 00 коп. Зазначає, що оскільки в житловому будинку № 78 по вул. Аеродромній в м. Словянську проживає відповідачка разом із їх малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то він не заперечує проти визнання за відповідачкою права власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Донецька область м. Словянськ вул. Аеродромна, 78, а з відповідачки в свою чергу просить стягнути на свою користь компенсацію вартості ? частини спірного майна в сумі 143 000 грн. 00 коп.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 27 червня 2017 року від позивача надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги. (а.с. 25)

Представник позивача, адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі договору на представництво інтересів у суді, до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву від 27.06.2017 року про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити.( а.с. 27)

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 27 червня 2017 року від відповідачки надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, зазначає, що з позовними вимогами згодна в повному обсязі. (а.с. 26)

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2003 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 18.03.2015 року їх шлюб було розірвано. Рішення набуло законної сили 02.04.2015 року (а.с.4)

За період шлюбу сторони за спільні кошти придбали 1) домоволодіння № 78 по вул. Аеродромна в м. Словянську, яке зареєстровано як житловий будинок А-1 площею 39,0 кв.м; житловий будинок Б-1 площею 149,7 кв.м.; навіс В, калитка І; ворота 2; огорожа 3,5; замощення 4. Правовстановлюючі документи на майно оформленні на відповідачку. Позивач зазначає, що вартість домоволодіння станом на 19.05.2017 року складає 196 200 грн. 00 коп. та 2) земельну ділянку площею 0,1000 га, розташований у м. Словянську по вул. Аеродромна, 78. Державний акт на земельну ділянку виданий на імя відповідачки. Вартість земельної ділянки становить 89 800 грн. 00 коп.

Право власності на зазначене домоволодіння та земельну ділянку, розташовані у м. Словянську по вул. Аеродромна, 78, зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; Договором купівлі продажу земельної ділянки; Витягом про Державну реєстрацію прав; Договором купівлі продажу житлового будинку; Інформаційною довідкою з державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с. 5-10).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно дост. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, на підставі ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, зазначене в позові домоволодіння та земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах по 1/2 його частині.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 71 Сімейного кодексу України визначає наступні способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя:

1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У відповідності зі ст. 70 Сімейного кодексу України кожній зі сторін на праві власності належить 1/2 частина зазначеного майна.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд встановлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Оскільки вартість спільного майна подружжя складає суму 286 000 грн. 00 коп., яка була підтверджена в судовому засіданні письмовими доказами та з якою сторони погодились, то у відповідності до ст. 70 Сімейного Кодексу України частина кожного з подружжя складає 143 000 грн. 00 коп.

У відповідності до ч.1 ст. 356 ЦК України „ Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до п.17 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «Розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60;74 Сімейного кодексу України (далі СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сімї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них

визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини».

Згідно ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено та видно із змісту позовних вимог, що позивач ОСОБА_1 не заперечує проти визнання за відповідачкою права власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Донецька область м. Словянськ вул. Аеродромна, 78, а з відповідачки в свою чергу просить стягнути на свою користь компенсацію ? частини вартості спірного майна в сумі 143 000 грн. 00 коп. Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу не заперечує проти запропонованого позивачем варіанту поділу спільного майна.

Таким чином суд приходить до перконання, що сторони домовилися про поділ спільного сумісного майна, відповідач визнав вимоги позивача в повному обсязі, ці вимоги не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси ані відповідача ані інших осіб, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки надані докази та їх належна оцінка повністю підтвердили позовні вимоги.

За таких обставин, суд вважає за можливе поділити вказаним чином спільне сумісне майно подружжя, що не суперечитиме інтересам кожного.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, то сума сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 1430 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 88, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 355, 356, 357,365 ЦК України, ст. ст. 60,61,69,70, 71 Сімейного Кодексу України, Постановою №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна що є спільною власністю подружжя - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1) домоволодіння, розташоване у м. Словянську по вул. Аеродромна, № 78 Донецької області, яке складається з житлового будинку А-1 площею 39,0 кв.м; житлового будинку Б-1 площею 149,7 кв.м.; навісу В, калитки І; воріт 2; огорожи 3,5; замощення 4 та 2) земельну ділянку площею 0,1000 га, розташований у м. Словянську по вул. Аеродромна, № 78.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 компенсацію вартості ? частини спірного майна в сумі 143 000 грн. (сто сорок три тисячи) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5