АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3392/17 Справа № 180/1793/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Хомченко С. І. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Марганець Дніпропетровської області Жадько Олени Анатоліївни про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування розпорядження міського голови про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до міського голови м. Марганець Дніпропетровської області Жадько Олени Анатоліївни про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування розпорядження міського голови про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що розпорядженням міського голови від 30 жовтня 2014 року він був призначений на посаду начальника комунального підприємства «Фонд комунального майна територіальної громади м. Марганець» та з ним було укладено контракт терміном на один рік, а 30 жовтня 2015 року з ним був укладений відповідний контракт терміном до 30 жовтня 2016 року. Розпорядженням міського голови м. Марганець № 326-р від 26 серпня 2016 року його було звільнено з даної посади у зв'язку із скороченням штату через ліквідацію комунального підприємства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки його не було ознайомлено з наказом голови ліквідаційної комісії від 04 травня 2016 року «Про звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства», при вивільненні йому не було запропоновано іншу посаду, а тому його звільнення було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим просив визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови № 326-р від 29 серпня 2016 року про звільнення, поновити його в займаній посаді начальника комунального підприємства «Фонд комунального майна територіальної громади м. Марганець», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., оскільки в зв'язку із незаконним звільненням він зазнав моральних страждань.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального ат процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що розпорядженням міського голови м. Марганець від 30 жовтня 2014 року №372-р ОСОБА_2 призначено на посаду начальника комунального підприємства «Фонд комунального майна територіальної громади м. Марганець», на підставі чого з позивачем було укладено контракт терміном на 1 рік, що відображено в трудовій книжці позивача.

30 жовтня 2015 року в. о. міського голови м. Марганець Лукяненком М.В. було укладено контракт з ОСОБА_2 про призначення на посаду керівника комунального підприємства «Фонд комунального майна територіальної громади м. Марганця», терміном до 30 жовтня 2016 року.

28 квітня 2016 року Марганецька міська рада Дніпропетровської області прийняла рішення № 269-8/У11 «Про створення комунального підприємства «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця», відповідно до якого визначено створити з 10 травня 2016 року комунальне підприємство «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця» та припинити функціонування юридичної особи комунальне підприємство «Фонд комунального майна м. Марганці» шляхом її ліквідації і створити ліквідаційну комісію, для чого встановити двохмісячний строк. В цей же день було створено ліквідаційну комісію підприємства і 04 травня 2016 року головою ліквідаційної комісії винесено наказ № 15 про звільнення працівників комунального підприємства «Фонд комунального майна територіальної громади м. Марганця» після закінчення двохмісячного терміну з моменту одержання попередження у зв'язку із ліквідацією підприємства (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 ознайомлений 28 червня 2016 року з попередженням про ліквідацію підприємства (а.с. 18). Дане попередження містить підпис позивача та підпис-погодження про вивільнення виборного органу первинної профспілкової організації Гаврилова С.М. Також в попередженні зазначено, що скорочення штату здійснюється через ліквідацію підприємства відповідно до рішення міської ради від 28 квітня 2016 року № 269-8/у11 та наказу комунального підприємства від 04 травня 2016 року № 15 «Про звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства».

З 29 серпня 2016 року по 12 вересня 2016 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом (а.с. 25), а тому розірвання трудового договору з позивачем відбулося 13 вересня 2016 року. Дану обставину позивач підтвердив у судовому засіданні і представник відповідача її не оспорює.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація підприємства, і норми трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника, відповідачем додержано.

Обставиною для звільнення позивача стала ліквідація підприємства, а тому розпорядження про звільнення відповідає вимогам КЗпП України і підстав для його скасування не вбачається, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині і відповідно немає підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Крім того, в день вивільнення з позивачем проведено повний розрахунок, як стверджують сторони у судовому засіданні. Також позивач пояснив, що його трудова книжка не містить запису про звільнення, оскільки він на той час надав трудову книжку до управління ПФУ в м. Марганці для здійснення перерахунку пенсії.

10 січня 2017 року відбулася державна реєстрація припинення юридичної особи комунального підприємства «Фонд комунального майна територіальної громади м. Марганця».

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані роз'яснення п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач був своєчасно попереджений про ліквідацію підприємства, а також відповідачем були виконані всі вимоги трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника при таких обставинах.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи нічим не підтверджено та відповідно зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова