АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5324/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 621/2376/16-ц Бібік О.В.
Категорія: земельні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 звільнити (до кордону) від огорожі вздовж будинку ОСОБА_2 державну землю шириною в 4 метри, звільнити від огорожі прохід-стежку (тропу) шириною 1,5 метри вздовж його ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно до ідентичних актів приватизації ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_2, звільнити від огорожі сам вихід-стежку на дорогу між садовими товариствами "Дубок" і "Провізор", відбудувати 20 метрів садової огорожі від Чемужівського лісу, що складалась із 5 товстих труб і сітки-рабиці, звільнити від сміття (по рівню 0,5 метрів) прохід-стежку до основи землі, як і раніше було, звільнити від огорожі (хвіртки) прохід в Чемужівський ліс, як було і раніше.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки НОМЕР_3 площею 1,12 га., а відповідач є власником земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та є його сусідом в садовому товаристві "Дубок" поблизу с. Аксютівка на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області.

У 2014-2016 роках ОСОБА_3 без будь-яких дозволів переніс огорожу своїх земельних ділянок на два метри вздовж всієї огорожі, захвативши самовільно прилеглі землі, поставив хвіртку та засипав прохід сміттям.

Вказані дії відповідача не відповідають вимогам п.1.8 статуту садового товариства "Дубок", згідно якого, члени садового товариства на своїх особистих ділянках мають право будувати будинки для проживання. Обов'язковою умовою розташування будівель є дотримання мінімальних розмірів від межі з сусідськими ділянками у таких межах: садовий будинок - 4 метри. Особисті садові ділянки дозволяється огороджувати парканами, які не повинні виступати за червону лінію кордону.

Відповідно до п.4.5 вказаного статуту, член садового товариства повинен дотримуватися правил внутрішнього розкладу та правил добросусідства, не допускати дій, які порушують умови відпочинку інших членів садового товариства.

Відповідач ОСОБА_3 не дотримався зазначеного порядку, та захопив самовільно, також землі Зміївського лісгоспу, даний факт вбачається із збірного схематичного плану землевласників та землекористувачів садового товариства "Дубок", виготовленого спеціалістом фірми "Промінь".

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що на зборах членів садового товариства 12.05.2012 року не приймалося рішення про дозвіл приватизувати землю ОСОБА_3

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.12.2007 року ОСОБА_2 належить 0,1200 га земельної ділянки у садовому товаристві "Дубок" Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області.

Із копії протоколу узгодження меж земельної ділянки на ім'я ОСОБА_2 не вбачається, що його земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4, яка згодом перейшла на підставі цивільно-правової угоди до ОСОБА_3

Копією договору купівлі-продажу від 01.08.2016 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Бервено Н.І., зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій під № 1869 підтверджено перехід право власності на садовий будинок НОМЕР_1-НОМЕР_2 у садівничому товаристві "Дубок" за адресою: Харківська область Зміївський район Борівська сільська рада і земельної ділянки, переданої для обслуговування вказаного будинку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_4 до ОСОБА_3

Із листа директора ДП "Зміївське лісове господарство" № 05-41/261 від 18.04.2017 вбачається, що межі земельних ділянок НОМЕР_1,НОМЕР_2 садового товариства "Дубок" походять поблизу земель лісогосподарського призначення наданих у постійне користування ДП "Зміївське лісове господарство" самозахоплення чи прибудови земель лісогосподарського призначення не виявлено.

Копія виписки із протоколу загальних зборів садового товариства "Дубок" від 12.05.2012 року містить інформацію про те, що ОСОБА_3 надано дозвіл на приватизацію землі загального користування та частки землі, що примикає до ділянок НОМЕР_1, НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4

Із заяви від імені ОСОБА_3 на ім'я голови правління садового товариства "Дубок" від 03.09.2016 вбачається, що 03.09.2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до голови правління садового товариства про те, що фактично використовує 0,02 га та просить урахувати цей факт при нарахуванні членських внесків. Голова правління садівничого товариства "Дубок" своєю резолюцією від 03.09.2016 року надав згоду на це.

Копією акту про проведення капітального ремонту паркану садового товариства "Дубок", який прилягає до ділянок НОМЕР_1,НОМЕР_2 від 15.06.2017 року підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 провів у 2014-2016 роках за власний рахунок з дозволу членів правління садового товариства.

Відомості, викладені у листі голови спілки садоводів Харківської обласної спілки садівницьких товариств № 01-10-42 від 28.05.2016 року про наявність самозахвату державної землі з боку ОСОБА_4 спростовуються листом постійного користувача землі ДП "Зміївське лісове господарство".

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі: ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 90 Земельного Кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності до вимог Земельного Кодексу України. Звертаючись до суду, позивач вказав, що виник спір щодо забезпечення проходу до належної позивачу земельної ділянки через територію, що прилягає до земельної ділянки відповідача.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів, що саме відповідач порушує його право на користування земельною ділянкою, а також, що порушені права садового товариства «Дубок», доказів на підтвердження того, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, ОСОБА_2 не надав, з позовом щодо встановлення сервітуту не звертався.

На підставі вищевказаного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, ст.ст. 308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: