Ухвала

Іменем України

11 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року за позовом Заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року, позов заступника прокурора м. Києва задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1». Визнано виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, зареєстрований 22 грудня 2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), недійсним. Визнано укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер НОМЕР_1), вартістю 329 007,70 грн., посвідчений 30 грудня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18958, недійсним. Визнано виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, зареєстрований 22 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), недійсним. Зобов'язано відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 329 007,70 грн. за територіальною громадою, м. Києва в особі Київської міської ради. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що з листа департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 квітня 2016 року йому стало відомо, що відповідно до п. 30 рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об'єктів рекреаційного призначення (з комплексом інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на АДРЕСА_2. Крім того, 05 травня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року і встановлено, що на підставі розробленого та погодженого містобудівного обґрунтування 17 вересня 2009 року Київська міська рада прийняла рішення № 58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», яким у пункті 1 вирішила: затвердити містобудівні обґрунтування згідно з додатком. Пунктом 2 даного рішення було вирішено внести зміни до Генерального плану м. Києва.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що висновок суду про те, що земельну ділянку разом з іншими землями на Столичне шосе, 24 км на момент прийняття спірного рішення було віднесено до зони земель рекреаційного призначення, не відповідає дійсності, заявник просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві не є ново виявленою, оскільки існувала на день ухвалення рішення у даній справі.

Ураховуючи викладене та положення п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова