Справа №490/6993/17 17.10.2017 17.10.2017 17.10.2017
Справа №490/6993/17 Головуючий першої інстанції Черенкова Н.П.
Провадження №22-ц/784/2200/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 вересня 2017 року, постановлену за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

На підставі свідоцтва про право власності від 05 травня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2

На підставі договору купівлі-продажу №2/689, зареєстрованого Універсальною біржею «Рона» 13 грудня 2002 року, нотаріально посвідченого договору дарування від 14 липня 2010 року, реєстраційний номер №260 та нотаріально посвідченого договору дарування від 14 липня 2010 року, реєстраційний номер №262, позивач ОСОБА_2 є відповідно власником квартир АДРЕСА_3

Відповідач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 Вказана квартира відповідно до договору оренди нерухомого майна від 01 липня 2016 року передана у тимчасове користування відповідачу ОСОБА_7 Строк дії договору становив до 01 липня 2017 року включно.

09 червня 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 сталася пожежа. Ймовірна причина пожежі - порушення правил пожежної безпеки при експлуатації електроприладів, необережне поводження з вогнем під час паління.

В наслідок пожежі вищезазначене нерухоме майно позивачів зазнало пошкоджень.

Відповідно до висновку експертного дослідження №120-875 від 28 липня 2017 року вартість завданих матеріальних збитків, завданих в результаті пожежі квартири АДРЕСА_4 становить 137 759 грн., квартири №30 - 196 464 грн., квартири №31 - 275 650 грн., частини житлового будинку, позначеного на плані літ «Д» та розташованого за вищевказаною адресою - 452 935 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивачі просилили стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 452 935 грн. та на користь ОСОБА_2 - 609 873 грн. матеріальних збитків, що заподіяні останнім внаслідок пожежі.

Крім того, позивачі вважали, що внаслідок пожежі їм також завдано душевні страждання та просили стягнути на їх користь з відповідачів в солідарному порядку по 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за даним позовом та справу призначено до судового розгляду (а.с.1).

13 вересня 2017 року ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- нежитлові будівлі літ.А-1 площею 20.2 кв.м., літ. Б площею 7.6 кв.м., літ. В площею 409.9 кв.м., літ.Т площею 772.8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5

- 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_6

-1/2 частку квартири АДРЕСА_7

- 1/4 частку будинку АДРЕСА_8 якими володіє на праві приватної власності ОСОБА_7

Також, в порядку забезпечення позову, просила накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_9 яким володіє на праві приватної власності ОСОБА_5 та заборонити відносно вищевказаного нерухомого майна здійснення будь-яких угод, пов'язаних з їх відчуженням (купівля-продаж, міна, дарування і т.п.).

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 вересня 2017 року у задоволені заяви ОСОБА_3 відмовлено (а.с.22).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі.

Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_3- ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви районний суд вважав, що належним чином обґрунтованих доводів та доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача ОСОБА_3 до ухвалення рішення у цивільній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, позивачем не підтверджено і судом не встановлено. До того ж, суд першої інстанції вважав заяву про забезпечення позову необґрунтованою та такою, що не підтверджує співмірність вартості майна, яким позивач бажає забезпечити позов, тим вимогам, які ним заявлені.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області не погоджується з таким висновком суду.

Як зазначено в п.4 Рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 «У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України», інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Колегія суддів бере до уваги, що за змістом ст.ст.151-154 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

Надаючи судове тлумачення названим нормам, Пленум Верховного Суду України в пунктах 1-4 своєї постанови за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, у разі необхідності, на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, що невжиття заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, може забезпечити позов, застосувавши один або декілька видів забезпечення, у тому числі і накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, де повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, у разі необхідності суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як убачається із матеріалів, які надійшли на розгляд до апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_3 заявлена вимога майнового характеру, яку вона бажає забезпечити за рахунок належного відповідачам на праві власності нерухомого майна.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач ОСОБА_3 посилалася на можливість та загрозу з боку відповідачів здійснити відчуження належного їм нерухомого майна, що зробить в подальшому неможливим виконання судового рішення або призведе до затягування вирішення справи по суті.

За такого, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_3 заяви про забезпечення позову є помилковим, а посилання на відсутність підтвердження вартості належного відповідачам майна, що робить неможливим забезпечення вимог майнового характеру, є необґрунтованим.

В зв'язку з порушенням судом норм процесуального закону, та відсутністю достовірних даних щодо належності відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_7 зазначеного позивачем ОСОБА_3 майна, яке можна перевірити за допомогою державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і у відповідності до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направлення питання про забезпечення позову на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 вересня 2017 року - скасувати, а питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_3 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко