АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського національного торгово-економічного університету на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного торгово-економічного університету, Міністерства освіти і науки України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з Київського національного торговельно-економічного університету на його користь 266 380,00 грн. 02 коп., з яких: 231 055,20 грн. - середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.06.2015 року по 30.06.2017 року; 35 324,82 грн. - індексація заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2014 року по 30.06.2017 року; стягнути з Міністерства освіти і науки України на його користь 64 000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з Міністерства освіти і науки України на його користь судові витрати про сплаті судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015 року по справі №22-ц/796/6663/2015, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 18.11.2015 року по справі №757/14317/14-ц, наказ Міністерства освіти і науки України №171-к від 05.05.2014 року «Про дострокове розірвання контракту з ректором Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_1.» визнано незаконним, а ОСОБА_1 поновлено на посаді ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі з 05.05.2014 року та стягнуто з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на користь останнього суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 125 211,20 грн. з утриманням з цієї суми податків й інших обов'язкових платежів.

При цьому, вказаним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015 року з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 стягнуто суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи ту обставину, що рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 на час розгляду справи в районному суді виконано не було, а суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплачено лише за період з 05.05.2014 року по 11.06.2015 року, позивач, посилаючись на порушення своїх прав, вважає, що Київський національний торговельно-економічний університет, як правонаступник Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу через невиконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 231 055,20 грн.

Крім того, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015 року при розрахунку середнього заробітку за час затримки вимушеного прогулу за основу було взято довідку про середню заробітну плату позивача без врахування індексації заробітної плати, останній вважає, що з Київського національного торговельно-економічного університету на його користь підлягає до стягнення й сума індексації заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2014 року по 30.06.2017 року в розмірі 35 324,82 грн.

Також, позивач вважає, що внаслідок дій Міністерства освіти і науки України щодо не виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, а також затримки виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених втратою нормальних життєвих зв'язків та докладанням додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2017 року позов ОСОБА_1 до Київського національного торгово-економічного університету, Міністерства освіти і науки України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Київського національного торговельно-економічного університету на користь ОСОБА_1 266380 (двісті шістдесят шість тисяч триста вісімдесят) грн. 02 коп., з яких: 231055 (двісті тридцять одна тисяча п'ятдесят п'ять) грн. 20 коп. - середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.06.2015 року по 30.06.2017 року; 35324 (тридцять п'ять тисяч триста двадцять чотири) грн. 82 коп. - індексація заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2014 року по 30.06.2017 року.

Стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Київського національного торговельно-економічного університету на користь держави судовий збір в сумі 2663 (дві тисяча шістсот шістдесят три) грн. 80 коп.

Не погодившись з таким та рішенням суду, представник КНТЕУ подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до Київського національного торговельно-економічного університету в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, індексації заробітної плати та судового збору. Стягнути з винної особи на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення та індексацію заробітної плати в сумі 266 380 грн. 02 коп. та 125 211 грн. 20 коп., а всього: 391 591 грн. 22 коп., і судовий збір в сумі 2663 грн. 80 коп. на користь держави. Стягнути з ОСОБА_1 на користь КНТЕУ сплачений середній заробіток у розмірі 125 211,20. Стягнути з позивача на користь КНТЕУ судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2930 грн. 80 коп. В іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд порушив норми матеріального й процесуального права, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення трудового спору в частині стягнення середнього заробітку з КНТЕУ на користь ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням МОН судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора УДУФМТ. Зазначив, що судом не враховано , що обов'язок щодо поновлення позивача на роботі покладено судом на вказане Міністерство, а тому будь-якої вини КНТЕУ у затримці виконання рішення не має. Київський національний торговельно-економічний університет не допускав будь-яких затримок щодо виконання рішення суду про стягнення коштів з КНТЕУ на користь ОСОБА_1 Тобто, вини у невиконанні рішення суду з боку КНТЕУ немає. Кошторисом КНТЕУ, затвердженим МОН України на 2017 рік, не передбачено видатки на відшкодування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та індексації заробітної плати ОСОБА_1, загальна сума яких становить 266 380,02 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник КНТЕУ доводи скарги підтримав.

Представник МОН в апеляційному суді просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач та його представник доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як роз'яснено у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 5 статті 235 КЗпП України).

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.11.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, треті особи: ОСОБА_3, Державна інспекція навчальних закладів України, про визнання наказу про дострокове розірвання трудового контракту незаконним, поновлення на роботі на посаді ректора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково, а саме: визнано наказ Міністерства освіти і науки України №171-к від 05.05.2014 року «Про дострокове розірвання контракту з ректором Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_1.» незаконним; поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі з 05.05.2015 року; стягнуто з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 125 211,20 грн., з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів; стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; вирішено питання про розподіл судових витрат та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах платежу за один місяць.

При цьому, як вбачається зі змісту вищенаведеного рішення, сума середньоденної заробітної плати позивача була встановлена судом у сумі 450,40 грн.

Враховуючи положення ч.3 ст. 61 ЦПК України, вищезазначені обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не потребують доказуванню у даній справі.

Вищезазначене рішення суду виконано відповідачами лише частково, а саме: в примусовому порядку стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., про що свідчить копія постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 11.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження №48037888; стягнуто з Київського національного торговельно-економічного університету на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 121 211,20 грн., що підтверджується випискою про списання коштів з рахунку університету від 19.07.2017 року, з якої, серед іншого, вбачається, що відповідне списання коштів було проведено Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві 14.06.2017 року.

Також судом було встановлено, що в період з 12.06.2015 року до моменту ухвалення рішення в даній справі, рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015 року в частині поновлення позивача на роботі виконано не було, про що, серед іншого, свідчить подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України до Міністерства внутрішніх справ України від 12.10.2015 року про вчинення посадовими особами МОН України кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, на підставі якого старшим слідчим СВ Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві Жалдун С.С. розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0014778 від 08.11.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 382 КК України.

Також з матеріалів вбачається, що 16.12.2016 року була проведена реорганізація Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі шляхом приєднання до Київського національного торговельно-економічного університету.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, індексації заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які мають правове значення для вирішення спору і які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав для стягнення з університету середнього заробітку та індексації заробітної плати позивача відповідають цим обставинам та вимогам Закону .

Доводи скарги в тій частині, що відповідальність, передбачену ст. 236 КЗпП України має нести відповідач МОН України, а не університет, вини якого в невиконанні рішення про поновлення на роботі немає, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Сторонами в даній справі не заперечувалось, а також було встановлено судом, під час розгляду заяви позивача про заміну сторони у виконавчому провадженні(ухвала Печерського суду м. Києва від 24.02.2017 року а.с.49), що позивач з позовом до КНТЕУ звернувся, як до правонаступника Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, який за рішенням Апеляційного суду м. Києва був притягнути до відповідальності у виді стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.

Під час розгляду справи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, судами всіх інстанцій було встановлено, що середній заробіток незаконно звільненому позивачу має виплачувати університет.

При цьому колегія суддів зазначає, що звільнений позивач був також внаслідок дій МОН, які розірвали з ним достроково контракт. Таким чином, стягуючи в даній справі середній заробіток за не виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд, виходячи з того, що до звільнення заробітну плату позивачу виплачував університет, а також з того, що середній заробіток за вимушений прогул судом стягнутий з університету, дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, можливе лише з правонаступника власника, з яким позивач перебував у трудових відносинах до розірвання контракту.

При цьому, посилання представника в апеляційному суді на те, що, відповідно до кошторису, в університеті не передбачені витрати на виплату належних позивачу сум за рішенням суду, правового значення для вирішення даної справи не мають.

Вимоги апеляційної скарги про стягнення з позивача в даній справі на користь відповідача, виплачених ним сум, на виконання іншого рішення суду не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів роз'яснює, що КНТЕУ не позбавлений права звернутись до суду в загальному порядку, з вимогами до МОН України про відшкодування завданої їм шкоди, винними діями міністерства, так як при розгляді даної справи встановлено, що невиконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі мало місце з вини МОН України, яке наказ про поновлення позивача на роботі видало лише 15 серпня 2017 року, який був досліджений під час апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення в частині стягнення моральної шкоди з МОН України не оскаржувалось і відповідно не переглядалося апеляційним судом.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київського національного торгово-економічного університету відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: