Справа № 333/3815/17
Пр. № 2/333/1953/17
03 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
при секретарі Довгаль А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Право власності на нерухоме майно набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1272 від 18.05.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На час укладення вищевказаного договору відповідач проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18.05.2017 року відповідач зобов'язана разом із іншими співвласниками звільнити набутий житловий будинок та знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
Незважаючи на те, що інші співвласники знялися з реєстраційного обліку, відповідач звільнила житловий будинок, але з реєстраційного обліку не знялася. Місце проживання відповідача на цей час позивачу не відоме.
Реєстрація відповідача у належному позивачу житловому будинку чинить їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її майном, вона змушена нести додаткові витрати у зв'язку з реєстрацією ОСОБА_2 у її будинку. Все це порушує її право власності. Посилаючись на зазначене, просить суд усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування даним житловим будинком.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти ОСОБА_4, яка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про дату, час, та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу, за згодою позивача, на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України).
Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, взявши до уваги заяву, надану представником позивача, суд встановив наступне.
За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником ? частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Право власності на нерухоме майно набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1272 від 18.05.2017 року. (а.с. 3-4).
Даний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом на вище вказаний житловий будинок (а.с. 5, 6-9).
Відповідно до довідки № 04-07/1034 від 15.05.2017 року, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької місцевої ради у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 10).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 за адресою реєстрації не проживає, будь-яких витрат на утримання будинку не несе, її місце проживання позивачу на теперішній час не відомо.
Реєстрація відповідача за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права власності на житловий будинок.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Підстави припинення сервітут визначені у статті 406 ЦК України. Ними, зокрема, є припинення обставин які були підставою для встановлення сервітуту.
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Суд вважає, що позивач, як власник житлового будинку має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 391, 405, 810, 811 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик