Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1057/17
Провадження № 2/321/477/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28 лютого 2002 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона заповіла право власності на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом, розміром 10,11 в умовно кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Знамя комунізму» ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, заповіла ОСОБА_1. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 1030. 15 липня 2005 року ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЗП № 158825 на право власності на земельну ділянку площею 10,1408 га у межах згідно з планом, розташовану на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області. 1 березня 2006 року померла заповідачДорофєєва ОСОБА_5, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 10,1408 га, розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області.Після відкриття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки: після складання заповіту, на підставі розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 22 червня 2004 року № 251, ОСОБА_3 взамін Сертифікату на право на земельну частку (пай) була передана земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 10,1408 гектара, розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, яка в свою чергу складається із двох земельних ділянок: кадастровий номер 0:24:001:0006, площею 9,2513 гектара;кадастровий номер 0:29:001:0048, площею 0,8895 гектара, правовстановлюючим документом на які є Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія ЗП № 158825 від 15 липня 2005 року, та рекомендовано було звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту.Посилаючись на те, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти йому земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене вказаним сертифікатом на право на земельну частку (пай), але коли спадкодавець отримав на підставі даного сертифікату зазначений державний акт на право власності на земельну ділянку він не вніс до заповіту відповідних змін, просив суд здійснити тлумачення заповіту від 28 лютого 2002 рокуДорофєєвої ОСОБА_6, яким вона заповіла йому право власності на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом, розміром 10,11 в умовно кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Знамя комунізму» ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1030.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_7 не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2002 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона заповіла позивачу ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом, розміром 10,11 в умовно кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Знамя комунізму» ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1030.

15 липня 2005 року ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЗП № 158825 на право власності на земельну ділянку площею 10,1408 га у межах згідно з планом, розташовану на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області.

1 березня 2006 року ОСОБА_3 померла.

Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд вважає, що з метою захисту права позивача ОСОБА_1 на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст вказаного заповіту.

Здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт.

Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном.

Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати направо на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, на момент складання заповіту правоКорогодського А.В. на земельний пай було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) розміром 10,11 в умовно кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Знамя комунізму» ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області. Однак на момент відкриття спадщини їй належала земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ,серії ЗП № 158825 від 15 липня 2005 року, виданого на підставі вказаного сертифікату Проте спадкодавцем не було внесено змін до заповіту.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Таким чином, оскільки на час складання заповіту ОСОБА_3 ще не було видано вказаний державний акт, а право на земельну ділянку належало їй на підставі зазначеного сертифікату, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь позивача, заповідач ОСОБА_3 заповідала позивачу саме земельну ділянку, власником якої вона стала згідно вказаного державного акту.

Тому позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст.213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1268, 1269, 1270 ЦК України, 10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області про тлумачення заповіту задовольнити.

Тлумачити заповіт ОСОБА_8 від 28 лютого 2002 року, який 28 лютого 2002 року було посвідчено ОСОБА_4 - приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 1030, а саме:

ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,1408 гектара, розташовану на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, що складається із двох земельних ділянок: кадастровий номер 0:24:001:0006, площею 9,2513 гектара; кадастровий номер 0:29:001:0048, площею 0,8895 гектара; правовстановлюючим документом на які є Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія ЗП № 158825 від 15 липня 2005 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9