Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================================================= Єдиний унікальний № 310/8209/16 Головуючий у 1 інстанції Троценко Т.А.
№ провадження 22-ц/778/2131/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.03.2015 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622561, який набрав чинності у цей же день після сплати ним страхового платежу у розмірі 50, 00 грн.

01.07.2015 року з ним стався страховий випадок, а саме: 26.06.2015 року його було звільнено з посади у звязку зі скороченням штатів по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

03.07.2015 року, у строк, передбачений п. 4.1.1. Договору страхування він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповіді не отримав. Лише 12.11.2016 року він отримав від відповідача лист з повідомленням про те, що йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі порушення ним строку повідомлення про страховий випадок, про що його сповіщали листом від 10.03.2016 року.

Вважав, що відповідач порушив його право на отримання страхового відшкодування. Відмова відповідача є необґрунтованою та незаконною, оскільки строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування він не пропустив.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції - 19 262,30 грн., 3 % річних - 682,28 коп., пеню в розмірі 547,50 грн. і моральну шкоду в розмірі 350 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції 19 262,30 грн., 3 % річних 682,28 коп., пеню в розмірі 547,50 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судовий збір на користь держави 1378,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.03.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622561, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, вказаного у квитанції, що не суперечать чинному законодавству України та повязані з ризиком збитків (майнових витрат) Страхувальника в разі втрати ним постійного робочого місця через банкрутство або ліквідацію роботодавця, скорочення внаслідок реорганізації.

Згідно п. 2 Договору страховим випадком є звільнення Страхувальника з постійного місця роботи з причин, зазначених у ч. 1 ст.40 КЗпП України, а саме зміни в організації виробництва праці через ліквідацію та /або банкрутство підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника; скорочення внаслідок реорганізації підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника.

Як вбачається з витягу з наказу № 109-к від 23.03.2015 року Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у звязку зі змінами в організації праці Банку вивільнити працівників, вказаних у додатку № 1, 01 липня 2015 року.

Згідно витягу з наказу № 247-ВК від 26.06.2015 року, копії трудової книжки ОСОБА_5 звільнений з посади фінансового консультанту відділення № 83 АТ «УкрСиббанк» у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 липня 2015 року.

У строк, визначений п. 4. 1.1. Договору ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування, надав усі передбачені Договором підтверджуючі документи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що не дивлячись на те, що позивач був заздалегідь повідомлений про можливе звільнення ще 23.03.2015 року, проте строком настання страхового випадку є саме день, коли він звільнений за наказом з видачею трудової книжки, що відбулося 01.07.2015 року.

Також вірним є висновок суду, що звільнення позивача відбулося за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що відповідає умовам Договору, укладеного між сторонами, а тому суд вірно критично оцінив заперечення відповідача, які обмежують випадки, за якими може відбуватися страховане відшкодування за вказаною у Договорі статтею КЗпП України.

Листом від 10.03.2016 року, який ОСОБА_5 отримав 12.11.2016 року, відповідач повідомив його про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування у звязку з порушенням строку повідомлення про страховий випадок.

Інших підстав відмови позивачу повідомлено не було, тому позивач звернувся до суду з цим позовом і з обґрунтуванням саме відсутності пропуску для звернення до страхової компанії для здійснення страхового відшкодування, і тільки після звернення до суду відповідач повідомив про інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо відсутності передбачених в договорі страхування підстав для задоволення позову, про те, що звільнення позивача не є страховим випадком, про несвоєчасне повідомлення інформації про настання страхового випадку, щодо невірного розміру страхового відшкодування, невірного застосування законодавства зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: