У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, треті особи: Садівниче товариство «Осводівець», ОСОБА_4, про визнання частково недійсним розпорядження,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки НОМЕР_1, що розташована на території Глибоцької сільської ради в садовому товаристві «Осводівець». ОСОБА_3 є власником її суміжної земельної ділянки НОМЕР_2 в садовому товаристві «Осводівець».

Вказує, що державний акт на право власності на землю відповідача є фактично підробленим, межі земельної ділянки відповідача встановлені не вірно, внаслідок чого постійно виникають судові спори між нею та відповідачем.

Крім того, технічна документація по встановленню меж садової ділянки для складання державного акта на право власності на землю ОСОБА_3 в CT «Осводівець» ділянка НОМЕР_2, складовою частиною якої є акт погодження меж, не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки погодження межі з ділянкою позивача здійснено невстановленою особою, що досліджено судово-почеркознавчою експертизою № 10517, проведеною в рамках кримінального провадження № 0000750 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

У зв'язку з цим, позивач просила визнати частково недійсним розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 17 лютого 2004 № 53 «Про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «Осводівець» у частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 (п. 8 у списку членів CT «Осводівець», яким передаються у власність земельні ділянки для ведення садівництва).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 звернулася в касаційній скарзі з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року, посилаючись на поважність причин його пропуску.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, суд вважає за можливе поновити його.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами установлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки НОМЕР_1, що розташована на території Глибоцької сільської ради в садовому товаристві «Осводівець» на підставі договору дарування від 24 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Право власності позивача на вказану земельну ділянку, також підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 30 листопада 2010 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31.

Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації від 17 лютого 2004 року № 53 «Про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «Осводівець» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_2 загальною площею 0,0584 га, яка розташована на території Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області у СТ «Осводівець».

На підставі цього розпорядження відповідачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 10 жовтня 2004 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що діями відповідачів права позивача, як власника земельної ділянки НОМЕР_1, не порушено, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, треті особи: Садівниче товариство «Осводівець», ОСОБА_4, про визнання частково недійсним розпорядження.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов