Справа № 346/4253/17
Провадження № 2/346/1990/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Потятинник Ю.Р. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 19 вересня 2017 року, позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам зазначеним ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, в порушення ч.5 ст. 119 ЦПК України, де вказано, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до п. 1,2 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір за подання заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; судовий збір за подання заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

За змістом змін до ст. 5 Закону України "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання заявника на положення Закону України "Про захист прав споживачів" не можуть бути взяті до уваги.

При цьому посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу звільнення від сплати судового збору, не заслуговують, з наступних підстав.

Так, у постанові № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року Верховний Суд України прийшов до наступного правового висновку.

Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). ЦимЗаконом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

З наведеного вбачається , що положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , які прийняті пізніше та які є спеціальними щодо вирішення питання наявності пільг щодо сплати судового збору, внаслідок чого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосована бути не може.

Крім того, відповідно до ч.1 п.4 ст. 119 ЦПК України вказано, що позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Як вбачається з позовних вимог, позовна заява містить вимогу про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, що є вимогою майнового характеру.

Зазначення ціни позову є обов»язковим відповідно до вимог ст.. 80 та ст.. 119 ЦПК України.

Відповідно до ст. 121 Цивільного процесуально кодексу України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин позов залишено без руху, надавши тим самим заявнику час для виправлення вищевказаних недоліків-сплати судового збору в розмірі 640 грн. за позовну вимогу майнового характеру та 640 за позовну вимогу немайнового характеру, а також для зазначення ціни позову.

Позивачу надано строк для усунення недоліків до 05.10.2017 року, але не пізнеіше 5 днів з дня отримання копії ухвали. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копіїю ухвали від 05.10.2017 р. про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 03.10.2017 р.

Беручи до уваги, що позивач, не усунув всіх вищевказаних недоліків, в наданий для цього строк, -вважаю, що позовну заяву та матеріали слід повернути позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та матеріали повернути позивачу.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали, через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Потятинник Ю. Р.