Справа № 365/609/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/2713/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 21.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Згурівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_14, ОСОБА_15, відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області, про визнання рішень недійсними,

у с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі державного акту на право постійного користування землею від 15 серпня 1996 року йому на праві користування належить земельна ділянка площею 49,5 га для ведення селянського (фермерського) господарста, яка розташована на землях запасу Середівської сільської ради Згурівського району Київської області. 27 квітня 2016 року було виготовлено технічну документацію із землеустрою, проте відмовлено у внесенні відомостей щодо цієї земельної ділянки до Державного земельного кадастру у зв'язку з її перетином із земельними ділянками відповідачів. Посилаючись на те, що право користування земельною ділянкою площею 49,5 га у встановленому законом порядку припинено не було, позивач просив суд визнати недійсними накази ГУ Держземагенства у Київській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_13 та ОСОБА_7; визнати недійсним наказ ГУ Держземагенства у Київській області про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду ОСОБА_8; визнати недійсними розпорядження голови Згурівської РДА Київської області про затвердження проекту із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_12 та ОСОБА_5

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на користування земельною ділянкою площею 30 га, на якій частково розташовані земельні ділянки відповідачів, не було порушено внаслідок передачі цих ділянок відповідачам, оскільки воно припинено у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі розпорядження Згурівської РДА Київської області від 28 травня 1996 року № 390 був законним користувачем земельної ділянки загальною площею 49,5 га, право користування якого посвідчувалось відповідним державним актом (т.1 а.с.12 -14).

В порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 29 ЗК України 1990 року, на підставі заяви ОСОБА_2 рішенням Згурівської районної ради від 3 червня 1999 року було припинено право користування ОСОБА_2 частиною земельної ділянки площею 30 га (т.1 а.с.179, 180).

Проте, всупереч вимогам ст. 102 ЗК України 1990 року, при припиненні права ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою площею 30 га із земельної ділянки площею 49,5 га, уповноважені особи не внесли відповідні зміни до земельно-кадастрової документації та державного акту ОСОБА_2, не погодили ці зміни із фермерським господарством.

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 1-15 від 15 квітня 2015 року, зведеним планом земельних ділянок установлено, що за договором оренди землі, укладеним 4 квітня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Згурівському районі та ОСОБА_16, ОСОБА_16 було передано в оренду земельну ділянку площею 21,4545 га, до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 19,5 га, яка правомірно перебуває у постійному користуванні СФГ «Філіп», засновником і головою якого є ОСОБА_2 (т.2 а.с.140-162).

Зазначені обставини були встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: відділ Держземагенства у Згурівському районі Київської області, СФГ «Філіп» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ГУ Держземагенства у Київській області, ОСОБА_16 про визнання правочину недійсним (т 1 а.с.31-37).

Головне управління Держземагенства у Київській області наказом від 27 лютого 2014 року № КИ/:03:006/00014633 затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_8 на території Середівської сільської ради Згурівського району Київської області та надало йому в оренду земельну ділянку площею 3,5000 га для ведення фермерського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1) (т.1 а.с.17).

Наказами Головного управління Держземагенства у Київській області було також затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Середівської сільської ради Згурівського району Київської області: від 14 листопада 2014 року № 10-10237/15-14-сг - ОСОБА_7, площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_2), від 21 листопада 2014 року № 10-14203/15-14-сг - ОСОБА_6, площею 1,5000 га (кадастровий номер НОМЕР_3), від 23 грудня 2014 року № 10-13975/15-14-сг - ОСОБА_4, площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_4), № 10-13982/15-14-сг - ОСОБА_13, площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_5), № 10-13986/15-14-сг - ОСОБА_10, площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_6), № 10-13978/15-14-сг - ОСОБА_3, площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_7), № 10-13984/15-14-сг - ОСОБА_9, площею 1,5000 га (кадастровий номер НОМЕР_8) та № 10-13980/15-14-сг - ОСОБА_11, площею 1,5000 га (кадастровий номер НОМЕР_9) (т.1 а.с.18-25).

Розпорядженнями голови Згурівської РДА Київської області відповідно від 2 грудня 2010 року № 586 та від 29 грудня 2012 року № 615 було затверджено проекти із землеустрою та передано у власність земельні ділянки в адміністративно-територіальних межах Середівської сільської ради: ОСОБА_5 - площею 5,5202 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_12 - площею 1,9999 га, для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.26-29).

Рішенням державного кадастрового реєстратора від 10 червня 2016 року № РВ-016 СФГ «Філіп», головою якого є позивач, було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв'язку із частковим перетином земельної ділянки площею 49,5 га із спірними земельними ділянками (т.1 а.с.30, 189-219).

Із витягів з Публічної кадастрової карти України, наданої сторонами (т.2 а.с.58, 110-135), показань державного кадастрового реєстратора Рибалки Р.В. вбачається, що земельна ділянка площею 19,5 га, яка увійшла до складу земельної ділянки площею 21,4545 га (рішення суду від 16 липня 2015 року), не перетинається із спірними земельними ділянками відповідачів у цій справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), та встановлених судовим рішенням обставин, встановивши, що право позивача на користування земельною ділянкою площею 30 га, на якій частково розташовані земельні ділянки відповідачів, було припинено у встановленому законом порядку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання наказів та розпоряджень недійсними за недоведеністю порушення його прав внаслідок передачі цих ділянок відповідачам.

Доводи ОСОБА_2 на те, що його право користування на спірну земельну ділянку не припинилось, оскільки уповноважені особи не внесли відповідні зміни до земельно-кадастрової документації та державного акту, суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 29 ЗК України 1990 року, тому є безпідставним. Відсутність змін у земельно-кадастровій документації та державному акті ОСОБА_2 про припинення права користування земельної ділянкою площею 30 га не може розглядатись як підстава неприпинення його права користування на вказану земельну ділянку, оскільки його право користування землею виникло та припинилось на підставі рішення Згурівської районної ради, а не у зв'язку з видачею державного акту, який лише посвідчує таке право, однак не є підставою виникнення речового права на землю.

Також є безпідставними посилання апеляційної скарги на показання свідків, податкових декларацій та звітів СФГ «Філіп», як доказів на підтвердження законності користування позивачем земельною ділянкою площею 30 га, оскільки вони спростовуються вищезазначеним рішенням Згурівської районної ради від 3 червня 1999 року та рішенням суду від 16 липня 2015 року. При цьому з довідки Відділу агропромислового розвитку Згурівської РДА Київської області, виданої на підставі інформації Середівської сільської ради від 6 серпня 2015 року не вбачається, яку площу земельної ділянки дійсно обробляв позивач у 2015 році (т.2 а.с.136-137).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко