Ухвала

іменем україни

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня

2016 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 57 491,49 грн, яка складається з: 45 489,96 грн інфляційних втрат та 12 004,40 грн трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2004 року, яким з ОСОБА_4 на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 40 008,50 грн, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, внаслідок невиконання відповідачем вищевказаного рішення суду, позивач зазнала моральної шкоди, яка виразилась в душевних хвилюваннях та стражданнях останньої, яку вона оцінила в 20 000 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 три відсотка річних у розмірі 12 004,40 грн, інфляційні втрати у сумі 45 489,96 грн, а всього

57 491,49 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов апеляційний суд вірно виходив із того, що зобов'язання по відшкодуванню шкоди потерпілому, яке відповідачем не виконано, є грошовим зобов'язанням, а відтак позивач має право на отримання інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох відсотків річних від прострочення суми відповідно до норм ст. 625 ЦК України.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2004 року на користь

ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою та

8,50 грн у рахунок витрат понесених по сплаті держмита. Рішення звернуто до примусового виконання.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Саксаганського управління юстиції м. Кривого Рогу від 19 листопада 2004 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Саксаганського управління юстиції м. Кривого Рогу від 2 листопада 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання у зв'язку з неможливістю виконання, оскільки боржник не проживає за адресою, вказаною у виконавчому листі та відсутнє майно, на яке можна накласти стягнення.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення грошового зобов'язання у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Встановивши, що рішенням суду з ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто 40 000 грн і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ОСОБА_4 належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року № 6-2168цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом вірно застосованої норми матеріального права, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова А.О. Леванчук Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська