Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів, середнього заробітку та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 28.10.2010 року його було призначено на посаду начальника Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України та було укладено контракт. 02.06.2014 року він звільнився з займаної посади у зв'язку з достроковим розірванням контракту. При розрахунках в день звільнення відповідач порушив приписи ст.116 КЗпП України, не виплатили заборгованість по заробітній платі, компенсацію за 53 невикористані дні основної відпустки. Сума грошових коштів, що має бути виплачена в рахунок компенсації за 53 дні невикористаної відпустки, за його розрахунками становить 57 431,50 грн. У відповідності з вимогами ст.117 КЗпП України просить стягнути і середній заробіток за час затримки розрахунку. Моральну шкоду, яку визначив у розмірі 50 000 грн., обгрунтував тим, що були порушені його трудові права, конституційні права, порушення триваючі, протягом двох років не може отримати належні йому кошти, змушений витрачати свій час на відвідування судових засідань, переживає душевні страждання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у сумі 57 431, 50 грн., моральної шкоди - 50 000 грн. та уточнив вимогу про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2014 року по 21.06.2017 року в сумі - 581 298 грн. 90 коп. Стосовно заперечень відповідача представник позивача зазначив, що на їх думку відповідачем неправильно зроблено розрахунок середньої заробітної плати для оплати відпустки. Крім цього, просив врахувати, що відповідач мав би проконтролювати та перевірити виплату позивачу банком компенсації за невикористану відпустку, але цього не зробив. Просив врахувати і те, що надані відповідачем документи про перерахування коштів банку для виплати позивачу компенсації не є належними доказами. Зазначив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виплати йому компенсації, але доказів його звернень не мають.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог та врахувати надані ними письмові заперечення, письмові пояснення. Просила врахувати, що позивач тривалий час не ходив на роботу, не був на роботі і в день звільнення, йому направляли листи з проханням прийти за трудовою книжкою. Лише 12.07.2014 року позивач отримав трудову книжку і то - за межами підприємства. Розрахунок належних позивачу виплат було здійснено при звільненні, компенсація за невикористану відпустку була нарахована згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Сума, яка підлягала виплаті за 53 дні невикористаної відпустки, складала 14 577 грн. 65 коп. з урахуванням обов'язкових платежів, а після вирахування обов'язкових платежів сума складала 10 736 грн. 76 коп. На підставі договору про розрахунково-касове обслуговування з використанням платіжних карток, укладеного з АТ "Єврогазбанк", зробивши нарахування розрахункових платежів, вони надали доручення банку на перерахування коштів на платіжну картку позивача. Про факт неотримання позивачем вказаної компенсації їм стало відомо лише в судових засіданнях. В серпні 2014 року позивачу надавалася довідка, про те, що кошти в сумі 10 736,78 грн. були списані "Євгоразбанком" і останні взяли на себе зобов'язання відправити кошти на картку позивача. Після цього позивач до них не приходив, не подавав ніяких заяв щодо неотримання коштів, щодо повідомлення рахунку, на який можливо йому перерахувати кошти, у разі їх неотримання з Єврогазбанку. Лише по спливу двох років звернувся до суду, що на їх думку свідчить про свідоме затягування даного питання позивачем з метою отримати великі кошти за рахунок стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Просила врахувати, що позивачем не надано доказів невідповідності розрахунку середнього заробітку позивача та заподіяння йому моральної шкоди. Матеріальна допомога на оздоровлення нараховується лише при наданні відпустки, а при виплаті компенсації не нараховується. Просила врахувати і те, що при підготовці документів на зміну банківської установи, що відбувалося ще до звільнення позивача, інформація про позивача як їх працівника передавалася до нового банку, йому виготовлялася картка, але у зв'язку з тим, що позивач не приходив, а потім і був звільнений, картку знищили. Зазначила, що на період звільнення позивача вони працювали з ПАТ "Єврогазбанк".

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В суді встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 28.10.2010 року працював на посаді начальника Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України, з ним було укладено контракт №15/48-9 від 28.10.2010 року.

Згідно Розпорядження по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України №25 від 02.06.2014 року з ОСОБА_1 достроково розірвано контракт, увільнивши його 02.06.2014 року з займаної посади згідно з п.8 статті 36 КЗпП України та надано розпорядження Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України провести з ОСОБА_1 розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі вказаного розпорядження відповідачем 03.06.2014 року видано наказ №194, згідно якого наказано провести розрахунок звільненому ОСОБА_1 за решту чергової щорічної відпустки за період роботи з 28.10.2011 р. по 27.10.2012 р. тривалістю 9 к.днів, за період роботи з 28.10.2012 р. по 27.10.2013 р. тривалістю 28 к.днів та за період роботи з 28.10.2013 р. по 02.06.2014 р. тривалістю 16 к.днів (всього 53 дні).

Відповідно до Договору №ЗП-ЦВ-51 про розрахунково-касове обслуговування з використанням платіжних карток, укладеного між ПАТ "Європейський газовий банк" та Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України 24.10.2011 року, вказаний банк здійснює розрахунково-касове обслуговування Організації з виплати заробітної плати особам, що перебувають в трудових відносинах з організацією, банк надає Організації послуги із зарахування заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством України, на карткові рахунки працівників у безготівковій формі.

Згідно копії розрахункового листа за червень 2014 року, списку перерахувань в банк №139 за червень 2014 року - відповідачем нараховано позивачу у зв'язку з звільненням останнього та переказано до ПАТ "Єврогазбанк" компенсацію невикористаної відпустки за 53 дні в сумі 10 736 грн. 76 коп. Вказана сума зазначена в копіях платіжних доручень відповідача.

АТ "Єврогазбанк" в своєму листі-відповіді від 29.03.2017 року на запит суду підтвердили факт того, що ними за період з 06 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року розпорядження про списання коштів з розрахункового рахунку №42 Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" виконувалися, проте розпорядження про перерахування компенсації на особовий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 10 736 грн. 76 коп. виконано не було, інформація про причину невиконання наразі відсутня.

В матеріалах справи міститься Довідка відповідача №431/14 від 20.08.2014 року, видана ОСОБА_1 про те, що кошти на виплату його заробітної плати з приводу звільнення в сумі 10 736,78 грн. тричі надсилалися АТ "Єврогазбанк" і останній провів списання по нарахуванню та утриманню податків з заробітної плати, чим взяв на себе зобов'язання відправити заробітну плату ОСОБА_1 на його зарплатну картку (а.с.136).

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення.

Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Викладене вище свідчить про те, що стороною відповідача при звільненні позивача були здійснені всі необхідні дії щодо нарахування всіх належних позивачу виплат, в тому числі і щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку.

Щодо нездійснення всіх належних виплат в день звільнення суд враховує пояснення представника відповідача стосовно того, що позивач тривалий час не ходив на роботу, як і не був на роботі в день звільнення. Заяв, звернень про неотримання компенсації за невикористані дні відпустки позивач до них не подавав з дати звільнення; не надавав відповідачу і будь-яких реквізитів рахунку, на який би можливо було перерахувати кошти, у разі їх неотримання позивачем.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 не отримав компенсацію за невикористану відпустку, останнім було надано до справи виписку з особового рахунку в АТ "Єврогазбанк" за період з 01.04.2014 року по 01.09.2014 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку підлягає задоволенню, оскільки встановленим є те, що перераховані відповідачем до банку кошти в рахунок компенсації за невикористану відпустку - 10 736,78 грн., позивачу так і не були банком виплачені - не були перераховані на картку.

. На даний час з'ясувати причину невиконання зобов'язання АТ "Єврогазбанк" про перерахування позивачу на картку суми компенсації в червні-липні 2014 року не є можливим, що слідує з вищевказаного листа банку та з урахуванням того, що даний банк перебуває в процедурі ліквідації.

Щодо нарахованої відповідачем до виплати суми компенсації за невикористані дні відпустки - 10 736, 78 грн., з якою сторона позивача не згодна, суд приходить до наступного.

Відповідачем для вирахування суми компенсації за 53 днів невикористаної відпустки було здійснено обчислення середньої заробітної плати згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, за результатами цих вирахувань сума нарахованої компенсації становила - 14 577,65 грн., а після вирахування та перерахування обов'язкових платежів сума становила - 10 736,78 грн. Стороною позивача не надано жодного належного доказу, розрахунку, який би спростував розрахунки відповідача. Крім цього, включення до обчислення середньої заробітної плати до окладу доплат різного виду (за почесне звання, науковий ступінь, інтенсивність праці інше) не передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати. Безпідставним є і посилання позивача про виплату йому та врахування в розрахунках матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку, оскільки така матеріальна допомога виплачується лише у випадку надання відпустки, а у разі виплати компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні - зазначена матеріальна допомога не виплачується.

Позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2014 року по 21.06.2017 року в сумі - 581 298 грн. 90 коп. не підлягає задоволенню, виходячи з того, що згідно приписів ст.117 КЗпП України - підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у разі невиплати належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, власником або уповноваженим ним органом у випадку наявності вини останнього. Як зазначалося вище, відповідачем були вчинені всі необхідні дії щодо перерахування через банківську установу позивачу коштів. Представник відповідача зазначав в судових засіданнях про те, що вони дізналися про неотримання позивачем компенсації лише в судових засіданнях по даній справі. Дані обставини судом приймаються до уваги, так як стороною позивача ці обставини не були спростовані, не було надано жодного доказу на підтвердження протилежного. Крім цього, будь-яких даних чи доказів того, що саме з вини відповідача позивач не отримав компенсацію за невикористані дні відпустки, стороною позивача не було надано.

Суд враховує те, що позивач, займавши посаду начальника Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України, знав про порядок виплат, розрахунків, що здійснюються з працівниками, а саме - що всі розрахунки здійснюються через банківську установу, знав і яка саме це банківська установа, знав (або мав знати, будучи керівником відповідача) і про Договір на реалізацію зарплатного проекту від 14.04.2014 року, укладеного між відповідачем та ПАТ "Дельта Банк". Однак, позивач протягом двох років не звертався до відповідача з приводу неотримання ним компенсації за невикористану відпустку, не звертався за цей період і до суду. Ці обставини та відсутність доказів про завдання йому моральної шкоди відповідачем, дають підстави суду для відмови в задоволенні і позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Крім цього, посилання позивача в позові як на обгрунтування завдання моральної шкоди на те, що він змушений витрачати час та кошти на відвідування судових засідань, - є такими, що не відповідають дійсності, оскільки за час розгляду справи в суді (з листопада 2016 року по 21.06.2017 року) позивач жодного разу не приходив до суду, не приймав участі в судових засіданнях.

Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, враховуючи дану категорію справи, мають бути покладені на відповідача, розмір судового збору становить - 551грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів, середнього заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 10 736 грн. 76 коп.

Стягнути з Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України судовий збір 551 грн. 20 коп. в доход держави.

В інших частинах позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: