Справа № 199/86/17-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01.06.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

судді:ОСОБА_1

секретарі: Свириденко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.1986 року, посвідченого Четвертої Дніпропетровською державною нотаріальною конторою домоволодіння №16 по вулиці Тихій у м.Дніпро належало ОСОБА_6.

20.03.1997 року ОСОБА_6 помер.

Спадщину після його смерті отримали його діти, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, однак 27.02.2006 року шлюб між ними було розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2016 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 належну йому 1/2 частину домоволодіння №16 по вулиці Тихій у м.Дніпропетровську та став власником вказаного домоволодіння в цілому.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не є членами сімї позивача, не проживають разом з ним, не користуються домоволодінням, не несуть витрати на його утримання.

Більше року відповідачі в житловому будинку не проживають, не несуть тягар утримання майна, жилою площею будинку не користуються.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням домоволодінням №16 по вулиці Тихій у м. Дніпро.

В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.1986 року, посвідченого Четвертої Дніпропетровською державною нотаріальною конторою домоволодіння №16 по вулиці Тихій у м.Дніпро належало ОСОБА_6.

20.03.1997 року ОСОБА_6 помер.

Спадщину після його смерті отримали діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, проте 27.02.2006 року шлюб між ними було розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2016 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 належну йому ? частину домоволодіння №16 по вулиці Тихій у м.Дніпро та став власником вказаного домоволодіння в цілому.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не є членами сімї позивача, не проживають разом з ним, не користуються домоволодінням, оплату комунальних послуг не здійснюють, що підтверджується наданими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідачі втратили право користування спірним житлом.

З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 222, 88 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати відповідачівДуліну ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Володимирівнутакими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням №16 по вулиці Тихій у м.Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г.Скрипник