Номер провадження: 22-ц/785/6590/17
Номер справи місцевого суду: 515/638/17
Головуючий у першій інстанції Шевирін А. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Лупу О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень (а. с. 1-3).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона є матір'ю ОСОБА_3, який проживає разом з нею за однією адресою та веде спільний побут, однак, вказуючи на мінливий дохід, матеріальної допомоги на сплату комунальних платежів та коштів на придбання продовольчих товарів не надає.

Зазначила також, що у зв'язку із похилим віком, має суттєві проблеми зі здоров'ям, а саме: серцево-судинні захворювання, хворобу хребта та потребує оперативного втручання із заміни кришталиків на обох очах. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 є її повнолітнім сином, який має згідно з законодавством утримувати непрацездатну матір, зазначаючи, що у відповідача відсутній постійний дохід, вказуючи, що відповідач не бажає у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу, позивач вважала що є підстави для стягнення з нього судом аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі.

Ухвалами суду від 31.05.2017 року, від 21.06.2017 року до участі у справі залучені треті особи - законний представник малолітніх дітей відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_4, повнолітній син та чоловік позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 гривень щомісячно довічно, починаючи з 12 травня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 64,00 гривень (а. с. 110-111).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 117-122).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 08.02.1984 року відділом ЗАГС м. Татарбунари Одеської області, актовий запис № 22 (а. с. 9). Крім того, ОСОБА_2 являється матір'ю ОСОБА_6, 1973 року народження та дружиною ОСОБА_5, 1950 року народження, які зареєстровані за адресою проживання ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 172 Сімейного кодексу України дитина повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

ОСОБА_2 проживає у приватному індивідуальному житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1, разом з чоловіком ОСОБА_5, має задовільні житлово-побутові умови проживання, пільги на житлово-комунальні послуги не отримує, субсидію їй не призначено. Вказане вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.03.2017 року за місцем мешкання ОСОБА_2 (а. с. 79).

Відповідно до довідки з Управління пенсійного фонду України в Татарбунарському районі ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком у розмірі 1 399,73 гривень щомісячно (а. с. 4, 5).

З медичного висновку КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» Одеської області за № 152 від 06.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 потребує виділення матеріальної допомоги для проведення оперативного лікування за діагнозом: катаракта (а. с. 7).

Зі змісту довідки КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» за № 414 від 03.03.2017 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 потребує зубопротезування, вартість якого, згідно прейскуранту цін комунального закладу, складає 1 841 гривень (а. с. 8). Крім того, згідно з результатами УЗД органів черевної порожнини, проведеного 29.01.2015 року у КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня», ОСОБА_2 має хворобу з діагнозом «хронічний панкреатит» (а. с. 66).

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до квитанцій № 007445, № 003058, виписаних на ім'я власника ОСОБА_5, сплачено вартість водопостачання за місцем мешкання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 у розмірі у березні 2017 року 138,81 гривень, у травні 2017 року - 59,49 гривень, вартість електроенергії у період з 24.12.2016 року по 31.05.2017 року склала 580,46 гривень, за телекомунікаційні послуги з січня 2017 року по травень 2017 року споживачем ОСОБА_5 було сплачено на загальну суму 1 072,89 гривень (а. с. 72, 73, 74-78).

В суді першої інстанції у судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона є пенсіонером за віком, має погане здоров'я, у зв'язку з чим необхідно проходити постійне лікування, отримує невелику пенсію, якої не вистачає на придбання ліків, продуктів харчування та сплату комунальних послуг. Відповідач не має постійної роботи, однак періодично ходить як моряк у рейси. Вона не подавала позов до чоловіка, оскільки він є сам пенсіонером, та до старшого сина ОСОБА_6, тому що він мешкає в м. Одесі та періодично добровільно допомагає матері. Вказала, що є незадоволеною тим, що молодший син вимушений сплачувати аліменти у великому розмірі на своїх дітей-інвалідів, при цьому колишня невістка не бажає працювати, щоб забезпечувати онучок належним чином. Крім того, зазначила, що вартість комунальних послуг сплачує саме вона, не зважаючи на те, що всі особові рахунки відкриті на ім'я чоловіка - ОСОБА_5, який відмовляється сплачувати за ці послуги.

За змістом ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів у твердій грошовій сумі призначається якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є батьком малолітніх дітей-інвалідів - ОСОБА_8 та ОСОБА_7, на утримання яких з нього стягнуто рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.11.2015 року на користь матері дітей ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 900 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття (а. с. 40-46). Також рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 22.12.2016 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто додаткові витрати, пов'язані з лікуванням дітей у розмірі 16 804,53 гривень (а. с. 47, 48).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром аліментів на утримання матері. Застосовуючи принцип розумності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність збільшення розміру призначених аліментів до 500 гривень.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року підлягає зміні в частині розміру стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 решті рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісячно довічно, починаючи з 12 травня 2017 року.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П.Заїкін

А.А.Калараш