Провадження номер 2/741/448/17
Єдиний унікальний номер 741/987/17
РІШЕННЯ

іменем України

27 вересня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. 01 серпня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну підстав позову. Позовні вимоги позивач та представник позивача обґрунтовували тим, що житловий будинок по вул. Челюскіна, 8, у с. Плоске Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували право власності на домоволодіння. ОСОБА_5 померла 08 січня 2005 року. Спадщину після її смерті відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв її чоловік ОСОБА_4, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, ОСОБА_4 успадкував після смерті дружини 1/2 частини житлового будинку та став власником всього будинку. 25 вересня 2017 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Позивач є сином померлого, а, отже, він є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину він прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок по вул. Челюскіна, 8, у с. Плоске Носівського району Чернігівської області.

У судове засідання позивач не зявився. Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача, Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, у судове засідання не зявився. Представник відповідача направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 8 по вул. Челюскіна в с. Плоске Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 434 від 24 липня 2017 року (а. с. 28).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як членам ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок № 8 по вул. Челюскіна в с. Плоске Носівського району Чернігівської області.

08 січня 2005 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 59). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

ОСОБА_4 був чоловіком померлої, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 54). А, отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 58).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_4, оскільки постійно на час смерті проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області №789 від 21 серпня 2017 року (а. с. 55).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті дружини ОСОБА_4 успадкував 1/2 частини спірного житлового будинку та фактично став власником усього будинку.

25 вересня 2005 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 45). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 №125/2005 убачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_3, подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської районної ДНК. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та грошові заощадження (а. с. 36-43).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2734/02-31 від 29 грудня 2016 року (а. с. 4).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок № 8 по вул. Челюскіна в с. Плоске Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 11).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 25 вересня 2005 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у с. Плоске Носівського району Чернігівської області по вул. Челюскіна, 8, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», сараю «Б», сараю «б», літньої кухні «В», сараю «Г», погреба «П», огорожі №1, хвіртки №2, воріт з хвірткою №3, загальною площею 54,7 кв. м житловою площею 15,3 кв. м., інвентаризаційною вартістю 97130 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий