Справа № 357/6800/13-ц Головуючий у І інстанції Шовкопляс О. П.
Провадження № 22-ц/780/4665/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 26.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря Марченка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору та договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі кредитного договору від 07 квітня 2008 року ОСОБА_2 отрима в кредит в сумі 40 000 доларів США із терміном повернення до 07 квітня 2011 року зі сплатою 17 % річних, а з 13 жовтня 2008 року 18 % річних.

З метою забезпечення виконання взятих позичальником за кредитним договором зобовязань 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У звязку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 44 977, 34 доларів США та пеня в сумі 3 414 980 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості та у рахунок вищевказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись із позовом ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними вищевказаних кредитного договору та договору іпотеки із тих підстав, що він цих договорів не підписував. Крім того, посилався на відсутність оригіналів документів, на підставі яких одержані грошові кошти, а також на невідповідність кредитного договору вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року у задоволенні первинного позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 07 квітня 2008 року укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір від 25 квітня 2008 року про внесення змін до кредитного договору від 07 квітня 2008 року.

Визнано недійсною додаткову угоду від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору від 07 квітня 2008 року.

Визнано недійсним договір іпотеки від 07 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 2012.

Зобовязано приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Не погоджуючись із вказаним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року ПАТ «Родовід Банк» 25 травня 2015 року подав апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2008 року у розмірі 44 977, 34 доларів США, з яких: 5034, 90 доларів США нараховані проценти; 3 064 895 грн 26 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 332 655 грн 38 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами; 3 % від суми простроченого кредиту у сумі 157 120 грн 52 коп.; 3 % річних від суми прострочених процентів у сумі 1 708 грн 84 коп., та у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4, шляхом проведення публічних торгів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року в частині вирішення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року скасовано в частині вирішення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 по ? частині кожному, шляхом проведення публічних торгів.

Визначено спосіб звернення стягнення реалізація предмета іпотеки через прилюдні торги.

Визначено початкову ціну реалізації зазначеного обєкта предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, а саме 681 600 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року в частині вирішення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді представник ПАТ "Родовід Банк" ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги поданої ПАТ "Родовід Банк" 25 травня 2015 року підтримала та просила її задовольнити. Мотивувала тим, що суд першої інстанції, розглядаючи справу прийняв помилкове рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального права, при цьому просила врахувати, той факт, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишеного без змін ухвалою ВССУ від 09 грудня 2015 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та додадкових угод, а також договору іпотеки відмовлено, і таким чином підтверджено законність укладених угод. І так як відповідач ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов"язання за вище вказаним кредитним договором в частині повернення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсягу, стягнувши заборгованість по кредиту, відсоткам та нарахованих штрафних санкціях : пені та кошти за прострочку виконання зобовязань.

Відповідач у справі ОСОБА_2 при апеляційному розгляді справи заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив їх відхилити, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Відповідачі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 при апеляційному розгляді заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Родовід Банк" підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ПАТ "Родовід Банк" скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на наступні питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №86/СЖ-006.08.2 , за умовами якого останній отримав кредит у сумі 40 000 доларів США із терміном повернення до 07 квітня 2011 року зі сплатою 17 % річних, а з 13 жовтня 2008 року 18 % річних. (а.с. 10-15 т.1)

З метою забезпечення виконання взятих позичальником за кредитним договором зобовязань 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 29-40 т.1)

З матеріалів справи вбачається також, що відповідач у справі ОСОБА_2 як позичальник взяті на себе зобов"язання за договором не виконав та станом на час звернення до суду мав заборгованість по вказному кредиту в розмірі 4977, 34 доларів США ( за тілом кредиту та відсоткам) та нараховано пеню в сумі 3 414 980 грн. ( а.с. 49-50 т.1)

Вирішуючи вказаний спір у частині первісного позову ПАТ "Родовід Банк" та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд перешої інстанції, мотивував свій висновок тим, що ПАТ "Родовід Банк", укладаючи вказаний кредитний договір допустив порушення норм Закону України "Про захист прав споживачів" в частині надання інформації щодо вартості кредиту, у зв"язку з чим прийшов до висновку про недійсність кредиту, а крім того суд мотивував свій висновок тим, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не може повністю погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Родовід Банк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 44 977, 34 доларів США, 15720,52 гривень трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту, 1708,84 грн. трьох відсотків річних від суми прострочених процентів та пеню в сумі 3 414 980 грн, та у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 32 по вул. Вернадського, 10 у м. Білій Церкві Київської області.

Вирішуючи спір у частині первісного позову колегія суддів Апеляційного суду виходить із того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року в даній справі у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ "Родовід Банк" про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відмовлено. Вказане рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року та відповдіно до норм ст. 61 ч.3 ЦПК України не потребує доказуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_2 в частині стягнення коштів за невиконаним зобов"язанням згідно до договору .

Зокрема пунктом 4.1 Договору №86/СЖ-006.08.2 від 07 квітня 2008 року відповідач у справі ОСОБА_2 зобов"язався : забезпечити повне повернення одержавної суми кредитів на рахунок вказаний у п.1.2 вказаного Договору , не пізніше 07 квітня 2011 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного/ депозитного рахунку.

Пунктом 4.2 вказаного Договору передбачено, що відповідач у справі ОСОБА_2 зобов"язався: сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 07 квітня 2011 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку .

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Укладаючи вказаний кредитний договір сторони в пункті 4.5 визначили що позичальник зобов"язується за порушення строків ( термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1.6 % від суми прорстроченої заборгованості.

З наявних матеріалах справи, письмових доказів вбачається, що позивач у справі ПАТ "ОСОБА_8) на той час ВАТ "ОСОБА_8 банк" виконало свої зобов"язання передбачені пунктом 1.1., 2.1 Договору та видало відповдачу ОСОБА_2 кредит у сумі 40000 доларів США, що підтверджується заявами на видачу готівки № 748_2 від 25 квітня 2008 року, №748_3 від 14 квітня 2008 р., №748_7 від 07 квітня 2008 року ( а.с.26-28 т.1).

Відповідач у справі ОСОБА_2 взяті на себе зобов"язання належним чином не виконав та відповідно до наданого позивачем розрахунку має заборгованість за кредитом станом на 27 листопада 2012 року в розмірі: 39942,44 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 5034,90 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 15720,52 гривень трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту, 1708,84 грн. трьох відсотків річних від суми прострочених процентів, та 3397550,64 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом . (а.с. 49-50 т.1)

Належних та допустимих доказів на стростування зазначеної заборгованості відповідач у справі ОСОБА_2 до суду не надав тому колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог ПАТ "ОСОБА_8 банк" в частині стягнення з відповдача їх користь : 9942,44 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 5034,90 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 15720,52 гривень трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту, 1708,84 грн. трьох відсотків річних від суми прострочених процентів.

Вказані вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсоткам грунтуються на нормах ст. 1054 ч.1 ЦК України.

Законними, тобто такими що відповідають ст. 625 ч.2 ЦК України є вимоги Банку і в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми кредити та трьох відсотків річних від суми прострочених процентів.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу .

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний суд України при розгляді справи № 6-2311цс16 зазначив, виходячи із положень норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені в розмірі 3414980 грн., колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням вимог ст. 551 ч.3 ЦК України, виходячи з того що вказана сума значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками та з врахуванням тих обставин, що відповідач у справі ОСОБА_2 є особою пенсійного віку та в нього відсутній інший дохід крім пенсійних виплат, тому вказану сума пені повинна бути зменшена до розміру заборгованості за тілом крелиту та відсоткам - 1183650,67 грн. ( (39942,44 + 5034,90 доларів США) х 26.3166 ).

Обгрунтованим колегія суддів вважає і вимогу позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вказані позорвні вимоги ПАТ "ОСОБА_8 банк" грунтуються на ст. 33 Закону України "Про іпотеку" , оскільки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України "Про іпотеку" міститься й у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, та 03 лютого 2016 року ( справа №6-1080цс15) які відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Таким чином, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Крім того колегія суддів враховує, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку, тому рішення суду у вказаній справі на час дії мораторію виконанню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи вбачаєтьсяґ, що позивач у справі ПАТ "ОСОБА_8 банк" зхвертаючись до суду із вказаним позовом та в подальшому подаючи апеляційну скаргу поніс витрати в розмірі 5248 грн, ( а.с. 9 т.1, а.с.168 т.2) тому вказані витрати повинні бути стягнуті пропорційно з відповідачів у справі на користь ПАТ "ОСОБА_8 банк".

Керуючись ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК Україним, ст. 625, 1054 ЦК України, ст. 33 Закону України "Про іпотеку", Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суд у Київської області від 30 грудня 2014 року у частині вирішення первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №86/СЖ-006.08.02 від 07 квітня 2008 року 39942,44 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 5034,90 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 15720,52 гривень трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту, 1708,84 грн. трьох відсотків річних від суми прострочених процентів, та 1183650,67 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, та в рахунок погашення вказаної вище заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 32, що розташована у м. Біла Церква по вул. Вернадського, 10 загальною площею 68,30 кв.м., житловою площею, 41,40 кв.м., складається із трьох житлових кімнат та яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотека - 681600 грн.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5268 грн, тобто по 1317 грн, із кожного з відповідачів.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не звертати до виконання, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 07.06.2014 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_9