Справа №461/4638/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

24 жовтня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум», в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 0054/07/6.10-N від 22.11.2007р., укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»), в особі керуючого Новольвівським відділенням Львівської філії АКБ «Форум» Гиркало Олени Валеріївни.

Позов мотивує тим, що 22 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»), в особі керуючого Новольвівським відділенням Львівської філії АКБ «Форум» укладений кредитний договір № 0054/07/6.10-N. Однак, вказаний кредитний договір від імені Банку був підписаний особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, так як відомості про неї відсутні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Крім того, умови договору споживчого кредиту є такими, що не відповідають чинному законодавству, є несправедливими, оскільки кредитний договір не відповідає актам цивільного законодавства, зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007 року Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Так, перед укладенням договору банком не надавався письмовий документ з інформацією, визначеною ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в даному кредитному договорі відсутня інформація про загальну вартість кредиту для споживача. Також, оспорюваний договір суперечить вимогам ст.632 ЦК України, оскільки у ньому не вказана реальна ціна договору, що являється істотною умовою договору. Таким чином, позивач був введений в оману щодо вартості кредиту і його основних умов. Окрім того, жодних коштів від Банку позивач не отримував, тобто відмовився в односторонньому порядку від виконання взятих на себе зобов'язань. Жодних документів, у тому числі заяви на видачу готівки, ним не оформлялось та не підписувалось, а підпис у заяві на видачу готівки не його, що підтверджується висновком №3377 судово-почеркознавчої експертизи від 06.10.2016 року. З вищевказаних підстав, вважає що оспорюваний кредитний підлягає визнанню недійсними на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, подав заяву про відкладення розгляду справи, однак згідно ст.169 ЦПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності, з винесенням заочного рішення, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між мною ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»), в особі керуючого Новольвівським відділенням Львівської філії АКБ «Форум» укладений кредитний договір № 0054/07/6.10-N /а.с.11-12/.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 95 ЦК України відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Згідно інформації наявної у кредитному договорі № 0054/07/6.10-N датованого 22.11.2007р. вбачається, що він був підписаний від імені Акціонерного комерційного банку «Форум» Керуючим Новольвіським відділенням Львівської філії АКБ «Форум» Гиркало Оленою Валеріївною, однак відомості про юридичну особу з кодом 33299045 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні, що підтверджується Витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 19.09.2016р. /а.с.13/.

У відповідності до ч. 4 ст. 87 ЦК України, юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

З огляду на відсутність у Єдиному державною реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про будь-яку особу з ідентифікаційним кодом 33299045 можна дійти до висновку, що така особа не створювалась і тому у неї не було необхідної, для вчинення правочинів, право та дієздатності.

У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору. Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

У Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пунктами 7.2 та 7.7 вказаного кредитного договору передбаченого, що умови кредитування, відповідно до ч.2 ст.11 Законом України «Про захист прав споживачів», позичальником отримано до укладення цього договору.

Однак, наявність у договорі вказаного пункту не свідчить про дотримання вимог закону при укладення оспорюваного договору, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Зі змісту даної імперативної норми закону випливає, що банк зобов'язаний повідомити споживача про умови кредитування в письмовій формі.

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються серед іншого детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Розділом 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

-значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

-перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Пункт 3.2. Правил встановлює, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Банки зобов'язані (пункт 3.3. Правил) в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Банки зобов'язані (пункт 3.4. Правил) в кредитному договорі зазначити:

-вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу;

-обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо);

-про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням;

-правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

У п. 3.7. Правил зазначено, якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг.

Пункт 3.8. Правил трактує, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

-попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

-надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Як встановлено судом та видно з оспорюваного договору кредиту, такий був укладений з недотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168.

Так, перед укладенням договору Банк не повідомив письмово позивача про:

- умови кредитування;

-орієнтовну сукупну вартість кредиту;

-умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку для обслуговування та погашення кредиту;

-тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням;

-правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та випадки у яких може бути змінена процентна ставка.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов, який зазначений у статті 18 Закону не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Так, відповідно до п.3.2.6 договору, передбачено право банку змінити розмір процентної ставки. Однак, у договорі не вказано правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом. Крім цього, у договорі не вказано у яких випадках та на підставі чого може відбутись зміна розміру процентної ставки та у який бік.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

У відповідності до п. 3.1.1. Кредитним договором №0054/07/6.10-N від 22.11.2007р. Банк зобов'язаний на умовах, передбачених п. 2.2. цього Договору, в сумі, що передбачена п. 1.1. цього Договору, надати Позичальнику кредитні кошти шляхом їх перерахунку за наданими Позичальником платіжними документами, перерахувати на поточний, картковий рахунок Позичальника або видати готівкою відповідно до заявки Позичальника.

Однак, як встановлено, кредитних коштів позивач не отримував у жодний з зазначений у вказаному договорі спосіб. Тобто, відмовився в односторонньому порядку від виконання взятих на себе зобов'язань.

Жодних документів у тому числі заяви про видачу готівки позивачем не оформлялось та не підписувалось.

Висновком експерта № 3377 судово-почеркознавчої експертизи від 06 жовтня 2016 року, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 розташований після слів «підпис отримувача» на Заяві на видачу готівки № 30759 від 22 листопада 2007 року - виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1

Наведене свідчить про відмову відповідача у односторонньому порядку від виконання зобов'язань за кредитним договором.

У відповідності до вимог ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваним).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що при укладенні вищезазначеного договору кредиту, не було дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, а відтак оспорюваний договір не відповідає вимогам законодавства України, представник відповідача в судове засідання не з'явився та не представив жодних доказів на спростування позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3-11,60,88,212-215,224-228 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним кредитний договір № 0054/07/6.10-N від 22.11.2007р. укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум»), в особі керуючого Новольвівським відділенням Львівської філії АКБ «Форум» Гиркало Олени Валеріївни.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. - судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.