Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - Державна фіскальна служба України, про зобов'язання оформлення трудових відносин з працівником при виконанні роботи за сумісництвом, стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа - Державна фіскальна служба України, про зобов'язання оформлення трудових відносин з працівником при виконанні роботи за сумісництвом, стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в ПАТ «Альфа-Банк» на посаді юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів, маючи робоче місце у відділенні банку «Запорізьке №1» за адресою м. Запоріжжя пр. Леніна, 141.

Одночасно при прийнятті на роботу йому було запропоновано роботу за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи» на посаді юрисконсульта з претензійно-позовної роботи в Запорізькому регіоні, з посадовим окладом у розмірі 4500 гривень, з робочим місцем у відділенні ПАТ «Альфа-Банк» «Запорізьке №1» за вищезазначеною адресою, з восьмигодинним робочим днем.

ТОВ «Кредитні ініціативи» є фінансовою компанією, основним напрямком діяльності якої є здійснення факторингових операцій - скуповування кредитних зобов'язань фізичних і юридичних осіб перед різноманітними банківськими установами.

Передача документів для оформлення позивача на роботу за сумісництвом, відбувалось через працівника ПАТ «Альфа-Банк» в м. Києві ОСОБА_5, яка на той час обіймала посаду головного юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк» та одночасно була уповноваженою особою ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивачу була надана довіреність на представництво інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи», а також надавались вказівки щодо роботи з боржниками ТОВ «Кредитні ініціативи», приймалась інформація про хід виконуваної ним роботи, передавались копії судових рішень й виконавчі документи.

ОСОБА_4 зазначає, що за час роботи за сумісництвом в ТОВ «Кредитні ініціативи» з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року йому не була сплачена заробітна плата у зв'язку з чим він 03 лютого 2016 року звільнився з роботи в ТОВ «Кредитні ініціативи».

В трудовій книжці відсутній запис про його роботу в ТОВ «Кредитні ініціативи».

17 березня 2016 року він отримав з Токмацької об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області довідку №467 від 12 березня 2016 року про розмір отриманих ним в 2015 році доходів, їх джерел та розмір сплачених податків, з якої вбачається, що він не отримував доходи в ТОВ «Кредитні ініціативи» та за нього не сплачувались податки за роботу у цій установі.

Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» фактично уклавши з ним трудовий договір, не оформило його наказом, не повідомило органи Державної фіскальної служби України про прийняття на роботу й не сплачувало передбачені законодавством податки і збори.

Крім того, зазначає, що доказом його роботи в ТОВ «Кредитні ініціативи» є копія довіреності №ДВК-24 від 12 січня 2016 року видана ОСОБА_4 на право представляти інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідача оформити з ним трудові відносини, встановивши період цих відносин з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року та нарахувати заробітну плату за вказаний період у розмірі 7 700 грн 37 коп., нарахувати компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 784 грн 50 коп. за вищезазначений період роботи та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вищевказаний період роботи; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за період трудових відносин з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року на загальну суму в розмірі 8 484 грн 87 коп.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що в період з 21 грудня 2015 року по 03 лютого 2016 року позивач працював в ПАТ «Альфа-Банк» на посаді юрисконсульта відділу судового супроводження Управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів.

12 січня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на ім'я ОСОБА_4 була видана довіреність №ДВК-24 щодо представництва інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» у судах та державних органах з переліком зазначених там прав та з терміном дії до 12 січня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), на підтвердження факту існування саме трудових відносин між сторонами в зазначений позивачем період та роботи за сумісництвом, оскільки трудовий договір про роботу за сумісництвом із ним не укладався, відповідні записи у його трудовій книжці відсутні, заробітна плата йому не нараховувалась і, відповідно, не виплачувалась, обов'язкових зборів та податків у відповідні органи на ім'я ОСОБА_4 товариством не здійснювалося.

При цьому як районний суд, так і апеляційний суд дали належну правову оцінку наданим позивачем доказам, а саме копії довіреності від 12 січня 2016 року, яка видана ОСОБА_4 на право представляти інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи», що вона не є доказом наявності трудових відносин з відповідачем.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко