АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3989/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2145/17Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дряниця Ю.В., Триголов В.М.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, треті особи Державна реєстраційна служба Лубенського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання права власності, виключення майна з числа майна, яке підлягає арешту, зняття арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення, просив:

- визнати за ним право власності на будинок та земельну ділянку по вул.Дружби, 83 у м.Лубнах Полтавської області у відповідності до договорів купівлі - продажу майна від 14.08.2009 року, зареєстрованих в Державному реєстрі правочинів за № 3574647 та № 3574680 відповідно;

- виключити домоволодіння (будинок та земельну ділянку) по вул. Дружби,83 у м.Лубнах Полтавської області з числа майна, яке підлягає арешту за постановою державного виконавця від 05.10.2011 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду № 2-1563/2011 від 28.09.2011 року про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2;

- виключити домоволодіння (будинок та земельну ділянку) по вул. Дружби,83 у м.Лубнах Полтавської області з числа майна, яке підлягає арешту за постановою державного виконавця від 14.02.2015 року про арешт майна та заборону на його відчуження за виконавчим провадженням про примусове виконання ухвали Лубенського міськрайонного суду в справі № 539/351/15-ц від 06.02.2015 року про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2;

- зняти арешт з домоволодіння (будинок та земельна ділянка) по вул. Дружби, 83 у м.Лубнах Полтавської області, накладеного актом про опис та арешт майна державного виконавця від 18.08.2011 року в межах виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду № 2-1563/2011 від 28.09.2011 року про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2;

- зняти арешт з домоволодіння (будинок та земельна ділянка) по вул. Дружби, 83 у м.Лубнах Полтавської області, накладеного актом про опис та арешт майна державного виконавця від 18.09.2012 року в межах виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Лубенського міськрайоннного суду № 2-1563/2011 від 28.09.2011 року про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 (а.с. 2-4, 116).

Заявлені вимоги мотивував тим, що він є власником садиби, розташованої за адресою: м.Лубни, Полтавська область, вул. Дружби, 83, на підставі договорів купівлі-продажу від 14.08.2009 року, однак розпорядитися своєю власністю не має можливості, оскільки його право власності оспорюється ОСОБА_8 та ВДВС Лубенського МРУЮ, які вважають, що його договір купівлі продажу не є укладеним, оскільки він своєчасно не зареєстрував його в органах БТІ, а потім у Державній реєстраційній службі.

Вказував, що 05.10.2011 року державним виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ на підставі виконавчого листа від 08.09.2011 року, виданого Лубенським міськрайонним судом про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_5, видано постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на майно ОСОБА_7 по вул.Дружби, 83 у м.Лубнах Полтавської області 18.08.2011 року та 18.09.2012 року в межах здійснення виконавчого провадження державний виконавець описав майно на наклав арешт на його садибу.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року позов задоволений частково: визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок та земельну ділянку по вул. Дружби, 83 у м. Лубнах Полтавської області у відповідності до договорів купівлі-продажу майна від 14.08.2009 року, зареєстрованих у державному реєстрі правочинів за № 3574647 та № 3574680 відповідно.

Знято арешт з домоволодіння (будинок та земельна ділянка) по вул. Дружби, 83 у м. Лубнах Полтавської області, накладений актом опису та арешту майна державного виконавця від 18.08.2011 року в межах ЗВП № 26385688 від 12.05.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2.

Знято арешт з домоволодіння (будинок та земельна ділянка) по вул. Дружби, 83 у м.Лубнах Полтавської області, накладеного актом опису та арешту майна державного виконавця від 18.09.2012 року в межах виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду № 2-1563 від 28.09.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виключення домоволодіння (будинок та земельна ділянка) по вул. Дружби, 83 у м.Лубни Полтавської області з числа майна, яке підлягає арешту за постановою державного виконавця від 05.10.2011 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду № 2-1563/2011 від 28.09.2011 року про стягнення коштів з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ухвалити нове в цій частині про задоволення вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку встановленим фактичним обставинам справи та не звернув увагу на те, що арешти від 05.11.2011 року та 14.12.2015 року накладались на все майно боржника, а тому слід зняти арешт лише з домоволодіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на рішення судів, що набрали законної сили, якими відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_3 та задоволено вимоги ОСОБА_2, отже фактично суд переглянув ці судові рішення, не закрив провадження у справі в частині зняття арешту з домоволодіння відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України та не застосував строк позовної давності щодо позовної вимоги про визнання права власності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 14.08.2009 року, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за № 3574647, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_7 нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями за адресою м. Лубни Полтавської області вул. Дружби, 83. (т.1 а.с.7-9)

В цей же день ОСОБА_3 також придбав у ОСОБА_7 нерухоме майно, а саме земельну ділянку в м. Лубнах Полтавської області по вул. Дружби, 83 площею 0,0712 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер :03:007:0015. Договір зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за № 3574680.(т.1 а.с. 10-12)

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання вказаних договорів недійсними. В свою чергу у грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом про визнання вказаних договорів дійсними.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14 серпня 2009 року на домоволодіння № 83 по вул. Дружби в м.Лубнах Полтавської області, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат (т.1 а.с. 73-75).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року, вказане рішення скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. (т.1 а.с.13 14, 71-72)

12 серпня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики в сумі 76 248 грн. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2009 року з метою забезпечення вказаного позову накладено арешт на майно ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження будинку № 83 по вул. Дружби в м.Лубни Полтавської області до вирішення справи по суті (т.1. а.с.18).

Вказана ухвала внесена до єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (т.1 а.с.22).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2010 року з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 та інш. про визнання договору купівлі продажу недійсним накладено арешт та заборону на відчуження житлового приміщення будинку № 83 по вул. Дружби в м.Лубни реєстраційний № 2881245, що належить згідно договору ОСОБА_3, а згідно даних реєстрації КП «Лубенське МБТІ» ОСОБА_7 Заборонено посадовим особам КП «Лубенське МБТІ» м.Лубни Полтавської області вчиняти будь-які дії з переоформлення та перереєстрації права власності на вказаний житловий будинок, оскільки є підстави, що відповідачі з метою ухилення від виконання рішення суду можуть продати або іншим чином відчужити вищевказане майно (т.1 а.с.19)

Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ від 04.02.2010 року за вказаною ухвалою відкрито виконавче провадження (т.1 а.с.23)

18 серпня 2011 року державним виконавцем в межах ЗВП № 26385688 від 12.05.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 накладено арешт з домоволодіння по вул. Дружби, 83 м. Лубни Полтавськоїобласті та складено акт опису та арешту майна, що складається з будинку, сараю розташованих на земельній ділянці по вул. Дружби в м.Лубнах, буд. № 83.( т.1 а.с.29)

05.10.2011 року постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1563 від 28.09.2011 року Лубенського міськрайонного суду Полтавської області про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованості по позиці в сумі 76 248 грн. Боржнику надано строк до 12.10.2011 року для добровільного виконання рішення суду та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 по вул. Дружби 83 в м.Лубни, фактичне місце проживання зазначено АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24)

07 листопада 2011 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку № 83 по вул. Дружби в м.Лубни, на який накладена заборона на відчуження, заборонено КП «Лубенське МБТІ» вчиняти будь-які дії з переоформлення та перереєстрації вказаного житлового будинку(т.1 а.с.20)

18 вересня 2012 року державним виконавцем ВДВС Лубенського МУЮ в межах виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду № 2-1563 від 28.09.2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 накладено арешт та складено акт опису та арешту майна, що складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та домоволодіння з надвірними побудовами що розташовані за адресою: вул. Дружби в м.Лубни, буд. № 83 (т.1 а.с.31).

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до відділу ДВС Лубенського МУЮ про визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ щодо ініціювання та внесення до суду подання про примусове проникнення в житло по вул. Дружби 83, м.Лубни Полтавської області, належного ОСОБА_3 , проникнення 18.09.2012 року в дане домоволодіння, проведення там опису та арешту домоволодіння та земельної ділянки, відмови у видачі копії ухвали суду про проникнення в житло та акту опису майна; скасування арешту та акту опису майна від 18.09.2012 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2013 року залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року, відмовлено в задоволенні вищевказаного адміністративного позову ( т.1 а.с. 58-61, 65-67).

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про виключення будинку № 83 по вул. Дружби в м.Лубни з акту опису та арешту, зняття арешту з даного майна, але рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні даного позову ( т.1 а.с.17-18)

Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ від 14 лютого 2015 року на підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.02.2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно за адресою: м.Лубни, вул.Дружби,83, належне ОСОБА_7 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику проживаючому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.25).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2016 року на земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: м.Лубни, вул. Дружби,83, належні ОСОБА_7, 18.09.2012 року накладено обтяження згідно акту опису та арешту майна Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області (т.1 а.с. 54-57).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку №83 по вул. Дружби у м. Лубнах згідно договорів від 14.08.2009 року, оскільки правочини були нотаріально посвідчені та пройшли державну реєстрацію, а відповідно до діючого на той час законодавства момент виникнення права на майно повязувався із державною реєстрацією правочину, а не з реєстрацією права власності на це майно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

На час виникнення спірних правовідносин серпень 2009 року, питання щодо моменту набуття права власності на нерухоме майно за договором було врегульоване ст.182, ст.210, ст.334, ст.640, ст.657 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671.

Аналіз наведених правових актів за станом на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням внесених до них подальшому змін дає підстави обґрунтовано стверджувати, що на час укладення ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки паралельно існували дві легальні процедури визнання державою права власності особи на нерухоме майно, набуте за договором: державна реєстрація правочину з придбання цього нерухомого майна і державна реєстрація речових прав на набуте нерухоме майно. При цьому, за змістом діючих та той час нормативних актів, державна реєстрація договору та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації договору, не мала правовстановлюючого значення.

Такий стан речей існував до 01 січня 2013 року, тобто до набрання чинності ЗУ №1878 від 11 лютого 2010 року, яким скасована державна реєстрація правочинів (див. пункт 3 розділ І).

Отже, колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про те, що за станом на час виникнення спірних правовідносин закон повязував момент виникнення права власності за договором саме із державною реєстрацією такого договору, а не з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно.

Згідно матеріалів справи 14.08.2009 року між ОСОБА_4 (продавець) і ОСОБА_3 (покупець) укладені договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, що розташовані у м.Лубнах по вул.Дружби, 83. Договори посвідчені приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 У той же день 14 серпня 2009 року відбулася державна реєстрація обох право чинів (реєстраційні номери № 1061 та № 1063) шляхом внесення запису у Державний реєстр правочинів відповідно до п.п. 1, 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою КМУ від 26 травня 2004 року № 671.

Отже, саме з цього часу у ОСОБА_3 виникло право власності на придбані ним обєкти нерухомості.

У абзаці другому пункту четвертого Постанови ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено: «За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обовязкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обовязків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обовязки сторін.»

У судових рішеннях, на які зроблені посилання у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 (а.с. 13-14, 58-61, 65-67, 71-72, 171), суди зробили юридичний висновок про те, що договори від 14 серпня 2009 року не є укладеними, оскільки вони не пройшли державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Цей висновок не є преюдиційним у цій справі і колегія суддів з ним не погоджується з підстав, наведених вище.

Окрім того, зазначеними судовими рішеннями відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними цих правочинів з підстав їх укладення під час дії судової заборони на відчуження майна. Враховуючи межі заявлених вимог (ст.11 ЦПК України), правову позицію ВСУ у справі №6-605цс16 від 25 травня 2016 року, а також відсутність доказів про те, що сторонам угод було достовірно відомо про наявність ухвали суду від 13 серпня 2009 року (а.с.18), колегія суддів вважає за можливе не приймати до уваги цей факт.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Рішенням суду першої інстанції на підставі всебічно і повно досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набув право власності на спірне майно, проте його право власності заперечується як ОСОБА_2, так і службовими особами Державної виконавчої служби України, про що свідчать судові спори між ними.

Отже, твердження апеляційної скарги ОСОБА_2 про неможливість вирішення спору на підставі ст.392 ЦК України не ґрунтується на законі та суперечить встановленим фактичним обставинам.

У постанові ВСУ №6-79цс15 від 22 квітня 2015 року висловлена така правова позиція: «Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.»

У справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу ДВС Лубенського міжрайонного управління юстиції про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії (а.с.58-67) спір про визнання за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно по суті не вирішувався, отже це не був тотожній спір відносно вимог про скасування акта державного виконавця від 18 вересня 2012 року у розумінні п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Колегія суддів визнає необґрунтованою вимогу апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно рішення суду першої інстанції по вимозі з виключення належної йому садиби з числа майна, яке підлягає арешту відповідно до постанови державного виконавця від 05 жовтня 2011 року, оскільки у цьому документі (а.с.24) йдеться про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_5 і у ньому відсутня указівка (рішення) про накладення арешту саме на садибу №83 по вул.. Дружби у м.Лубнах.

У абзаці четвертому пункту 37 Постанови ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено: «Оскільки позови про визнання права власності, що предявлені на підставі статті 392 ЦК, повязані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.»

З матеріалів справи вбачається і цей факт не заперечується сторонами, що після укладення договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки у серпні 2009 року ОСОБА_3 обєктивно був позбавлений можливості у встановленому порядку зареєструвати свої речові права на придбане майно у звязку з наявністю судового акту про арешт спірних обєктів нерухомості. Таким чином, право власності ОСОБА_3 було неповним, обмеженим та тривалий час у звязку з розглядом судових спорів щодо укладення угод з відчуження цього нерухомого майна, а також щодо скасування арештів, накладених на нього існувала правова невизначеність у відносинах права власності ОСОБА_3 щодо придбаного майна.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування строків давності до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавськоїобласті від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: Ю.В.Дряниця

ОСОБА_10

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов