Справа № 161/5166/17 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/936/17 Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 29 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.05.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Судом ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць звернено до негайного виконання.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 27.07.2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с.8).

Від цього шлюбу вони мають спільних дітей: синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується їх свідоцтвами про народження (а.с.5, 6).

Судом також встановлено, що неповнолітні діти перебувають на утриманні матері ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Статтею 142 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, що підтверджується його службовим посвідченням (а.с.31).

Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм та доведеності факту невиконання відповідачем свого обовязку щодо утримання неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні матері, місцевий суд враховуючи те, що позивач офіційно працює, є працездатним та спроможний сплачувати аліменти та враховуючи його матеріальний стан та стан здоровя, дійшов до правильного висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову та правильно визначив розмір стягнутих аліментів із відповідача в розмірі 1/3 частки від його доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання позивача ОСОБА_1 у своїх доводах апеляційної скарги на те, що місцевий суд не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів, який має постійний заробіток та має фінансову можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі 50% від його доходу (по 25% на кожну дитину) і до досягнення дітьми повноліття, до уваги колегією суддів не приймаються.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по витратам по банківській картці відповідача ОСОБА_3, останній у період з грудня 2016 року по травень 2017 року здійснював грошові перекази позивачу ОСОБА_1 у значних розмірах. Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 20.03.2017 року № 56 (а.с.30), вона офіційно працевлаштована, а тому враховуючи передбачений ст. 142 СК України рівний обовязок батьків по утриманню дітей, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі, так як просила позивач у своїх вимогах, в даному випадку відсутні, а визначений судом розмір аліментів буде достатнім для належного утримання та забезпечення неповнолітніх дітей.

Можливі додаткові витрати позивачки на старшого сина, повязані з необхідністю його лікування в подальшому можуть бути стягнуті з відповідача за наявності підстав для цього в порядку ст. 185 СК України за окремим позовом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 29 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: