АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1/3 частині від усіх видів заробітку, або в твердій грошовій сумі у розмірі 3200 гривень щомісячно починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3200 гривень.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач майже не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги майже не надає. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. р.н., в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з 10.04.2017р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Справа № 753/6568/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8923/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково, визначивши розмір аліментів у розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції формально поставився до вирішення справи, припустився припущень, вказуючи, що у відповідача не має постійного доходу. Суд не врахував, що відповідач прийнятий на роботу, з іспитовим строком у три місяці, та має заробітну плату у розмірі 4 500 грн., а після закінчення іспитового строку буде отримувати більше.

Також, апелянт вказує, що судом не було враховано його інтересів, ухвалюючи оскаржуване рішення, так як крім дитини сторін, на його утриманні перебуває нова дружина та її дочка, а також малолітня дитина відповідача та його нової дружини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 являється батьком неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с. 6).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, оскільки відповідач являється батьком сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 рокународження і на даний час не надає належну матеріальну допомогу на його утримання, з урахуванням його віку та оскільки син проживає з матір'ю, окремо від батька, та не має стабільного доходу, не спростовуючи той факт, що ТОВ "Радість" хоча і не приносить прибутків, проте не виключена із ЄДРПОУ, а також має нерухомість, то з нього необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, як для дитини відповідного віку, у твердій грошовій сумі 3 000 ( три тисячі) гривень щомісячно починаючи з 10 квітня 2017 року та до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд не правильно встановив дійсні обставини справи, на основі наявних в матеріалах справи доказів, що призвело до ухвалення рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аліменти визначаються судом у твердій грошовій сумі, як правило тоді, коли їх платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Проте, в даному випадку відповідач має місце роботи, а від так і постійний, регулярний дохід.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу №13-к ТОВ «АЛАКОРДФАРМА» від 26 червня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду завідувача складу з 27 червня 2017 року (а.с.76).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не правильно визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів вважає за необхідне визначити стягувані з відповідача аліменти у розмірі ј частину з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року зміні, в частині визначення розміру стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року, в частині визначення розміру аліментів з ОСОБА_1, змінити з 3 000 грн. у твердій грошовій сумі на ј частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді