УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Українець В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та надано строк на усунення її недоліків терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали.

Відповідно до цієї ухвали позовна заява не відповідає вимогам пунктів 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, згідно яких повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач зазначив відповідачем у справі Державну службу інтелектуальної власності України та просить суд зобов'язати службу внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Установлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Вбачається, що станом не день подачі позову до суду до компетенції Державної служби інтелектуальної власності України не відноситься внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Таким чином, позивач у заяві не зазначив, з яких правових підстав він просить зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України вчинити вказані дії.

18 вересня 2017 року представник позивача подав нову позовну заяву до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним свідоцтво України на знаки для товарів і послуг № 229312 від 25 липня 2017 року;

- визнати недійсним свідоцтво України на знаки для товарів і послуг № 229313 від 25 липня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Аналогічні положення містяться і в абзаці 4 п. 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Позивач заявив вимоги лише до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Вимог до Державної служби інтелектуальної власності України позовна заява не містить.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе роз'єднати вимоги позовної заяви до різних відповідачів у самостійні провадження.

Керуючись статтями 11, 122, 126 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Роз'єднати вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та до Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсними свідоцтв у самостійні провадження.

Копію ухвали направити позивачу в справі.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв передати для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: