Ухвала

Іменем України

11 травня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання вимог про сплату заборгованості незаконними, визнання незаконним відображення заборгованості, анулювання заборгованості, стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування від 05 квітня 2014 року належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1. 15 грудня 2014 року вона отримала попередження від відповідача про відключення електроенергії з вимогою сплатити заборгованість за спожиту електроенергію, яка утворилася з 2009 року в розмірі 749,98 грн. 26 січня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою в якій надала пояснення щодо неправомірності грошової вимоги. У листі від 13 січня 2015 року відповідач визнав, що заборгованість дійсно рахується за попереднім власником квартири і повідомив, що попередження про відключення електроенергії їй більше не надсилатимуть. 27 січня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про укладення договору на постачання електроенергії за вказаною адресою. У той же день було укладено договір про користування електричною енергією. Під час укладення договору відповідач не зафіксував наявність у неї заборгованості за спожиту електроенергію, не запропонував погодити графік погашення заборгованості, чим визнав її відсутність. Проте їй продовжували надходити квитанції з незаконними, необґрунтованими грошовими вимогами про оплату неіснуючої заборгованості. 27 лютого 2015 року відповідачеві було направлено претензію з вимогою відкоригувати дані загальної картки споживача та скасувати неіснуючий борг. Листом від 28 квітня 2015 року відповідач вдруге підтвердив, що станом на 05 червня 2014 року існувала заборгованість в сумі 619,36 грн., яка дійсно закріплена за попереднім власником. Проте надіслав попередження сплатити борг в сумі 677,32 грн. Згідно квитанції від 03 липня 2015 року відповідач вимагає від неї сплатити 600,47 грн. боргу. З моменту набуття права власності на Ѕ частину квартири вона сплачує за спожиту електроенергію в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати вимогу публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») від 03 грудня 2014 року щодо сплати заборгованості в сумі 749,98 грн. незаконною; визнати вимоги ПАТ «Київенерго» про сплату заборгованості від 03 січня 2015 року на суму 717,04 грн., від 03 лютого 2015 року на суму 591,07 грн., від 03 березня 2015 року на суму 637,54 грн., від 04 квітня 2015 року на суму 677,32 грн., від 03 травня 2015 року на суму 640,25 грн., від 03 червня 2015 року на суму 678,11 грн., від 03 липня 2015 року на суму 600,47 грн., від 04 серпня 2015 року на суму 564,70 грн., від 03 вересня 2015 року на суму 504,86 грн., від 03 жовтня 2015 року на суму 680,16 грн., від 03 листопада 2015 року на суму 712,54 грн., від 03 грудня 2014 року на суму 735,80 грн., від 04 січня 2016 року на суму 668,30 грн., від 03 лютого 2016 року на суму 930,75 грн., від 03 березня 2016 року на суму 593,06 грн., від 05 травня 2016 року на суму 912,53 грн., від 04 червня 2016 року на суму 1 064,57 грн., від 03 липня 2016 року на суму 1 209,71 грн. незаконними; визнати незаконними відображення на її особовому рахунку боргу в сумі 605,76 грн. станом на 05 червня 2014 року та анулювати його; анулювати заборгованість в сумі 147,83 грн. станом на 01 липня 2016 року на підставі квитанції про оплату; стягнути моральну шкоду в сумі 10 тис. грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій незаконними скасовано, й ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 частково задоволено. Визнано попередження ПАТ «Київенерго» про припинення постачання електроенергії від 9 грудня 2014 року незаконним. Визнано дії ПАТ «Київенерго», які виразились у включенні в рахунки за електроенергію в період з січня 2015 року по липень 2016 року споживачу ОСОБА_2, заборгованості в сумі 619,36 грн., яка рахується за попереднім власником, незаконними. В частині вирішення позовних вимог про анулювання заборгованості та відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рішення апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України)

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов частково, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 станом на день проведення звірки мала заборгованість, яку вона погасила під час розгляду справи в суді, тому вимога про анулювання заборгованості не підлягає задоволенню. Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди у таких випадках.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про анулювання заборгованості та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова