АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4679/17 Справа № 175/3332/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «UNIQA» про відшкодування матеріальних та моральних збитків заподіяних дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 14 травня 2016 року водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Почтовій у м.Дніпропетровську допустила наїзд на автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнута до адміністративної відповідальності.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «UNIQA».

Внаслідок зазначених подій його автомобіль отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 3893 від 20 липня 2016 року, складає 18 082, 80 грн.

21 червня 2016 року страховою компанією, на підставі заяви позивача про страховий випадок, було відшкодовано 7 131, 69 грн.

З урахуванням страхового відшкодування, позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати різницю у завданій майновій шкоді вартістю 10 951 11 грн. (18 082,80 грн. вартість відновлювального ремонту 7 131, 69 грн. зобовязання страхової компанії щодо сплати страхового відшкодування).

Крім майнової шкоди, позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки він був позбавлений можливості користуватися своїм майном, внаслідок чого змінився звичний уклад життя, що призвело до негативних емоцій, стресу та психологічних страждань, яку оцінює у 6 890 грн.

На підставі вищезазначеного, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 10 951,11 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди; 6 890 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати, повязанні з проведенням експертного дослідження у розмірі 1 200 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 551, 20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року позовні вимоги залишені без задоволення (а.с.172-174). Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 178-180).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачу страхове відшкодування було розраховано та виплачено ПрАТ «СК «UNIQA» відповідно до вимог чинного законодавства, тобто матеріальні збитки отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому повністю відшкодовані.

Проте погодитися з висновком суду першої інстанції не можливо, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2016 року водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Почтовій у м.Дніпропетровську, допустила наїзд на автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнута до адміністративної відповідальності (а.с. 6).

Транспортний засіб «Hyundai» д/н НОМЕР_3, якому протиправними діями ОСОБА_3 спричинені механічні пошкодження, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.74).

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 3893 від 20 липня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, становить 18 082, 80 грн.

З платіжного доручення за 021479 від 21 червня 2016 року вбачається, що страхова компанія компенсувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 7 131,69 грн. (а.с.159).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостачі страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, особа, яка винна у заподіянні шкоди і застрахувала свою відповідальність, відшкодовує тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Враховуючи положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував досягнутою згодою між позивачем і страховою компанією про розмір та спосіб здійснення відшкодування майнової шкоди та не звернув уваги на те, що складена позивачем заява про ознайомлення та згоду с сумою страхового відшкодування у розмірі 7 131, 69 грн., свідчить про відсутність майнових та немайнових вимог в майбутньому, саме до ПрАТ «СК «UNIQA», тому суд передчасно прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення зазначеної різниці з ОСОБА_3, оскільки потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати відшкодування шкоди від особи, яка її завдала.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, належним чином не встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення та помилково зробив висновки, які не відповідають дійсності, порушив норми матеріального права, що призвело до необґрунтованої відмови позову

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_2 є речове право на пред»явлення вказаного позову та отримання різниці між фактичним розміром завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди і страховим відшкодуванням із винної особи, у звязку із недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданих збитків, враховуючи висновки Верховного Суду України щодо застосування положень ст. 1194 ЦК України.

Встановивши при цьому, що ОСОБА_3 своїми винними діями порушила правила дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, позивачу безумовно завдано моральну шкоду. Таким чином наявні всі підстави для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, підтвердженої матеріалами справи згідно з положеннями ст. 23 ЦК України.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду У країни №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог і залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми та наслідки тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер та обсяг правопорушення та негативних явищ, завданих ОСОБА_2 у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, колегія суддів вважає достатнім відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Як слідує з матеріалів справи правову допомогу позивачу надавав представник, фізична особа - підприємець ОСОБА_5

Оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, яка визначена представником в розмірі 2 500 грн., колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат за надання такої допомоги.

Оскільки судовий розгляд справи закінчився ухваленням рішення суду, і основні вимоги апеляційної скарги частково підлягають задоволенню, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 912,23 грн., що не суперечить ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Крім того, оскільки позивач звертався до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, замовляв проведення експертного автотоварознавчого дослідження, зокрема сплачував витрати на проведення вказаного дослідження, колегія суддів вважає, що вказані витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовута стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту у розмірі 10 951,11 грн., витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 1 200 грн., моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 912,23 грн., а всього 14 063, 34 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «UNIQA» про відшкодування матеріальних та моральних збитків заподіяних дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту у розмірі 9 951, 11 грн., витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 1 200 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 912,23 грн., а всього 13 063, 34 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7