Ухвала

іменем україни

03 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Євтушенко О.І., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», публічного акціонерного товариства «Сведбанк» та публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання договору поруки припиненим та про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 доларів США строком до 01 серпня 2018 року зі сплатою 11,9 % річних. 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу права вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки. В подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки. Разом з тим, між банком та позичальником укладено договори про внесення змін до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому порука припинилася.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 липня 2015 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 01 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк». Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», в частині вимог за кредитним договором від 01 серпня 2008 року та за договором поруки від 01 серпня 2008 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», в частині вимог за кредитним договором від 01 серпня 2008 року та договором поруки від 01 серпня 2008 року.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 лютого 2016 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Визнано припиненим договір поруки, укладений 01 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк». У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого cпеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги та розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вимог про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги в частині визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу права вимоги задоволено частково. Визнано недійсними в частині купівлі-продажу прав вимоги за договором поруки від 01 серпня 2008 року договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25 травня 2012 року за № 1306, та договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений Мироник О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 червня 2012 року за № 937. У задоволенні позову в частині купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 01 серпня 2008 року відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта-Банк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги, укладених між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року та між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» 15 червня 2012 року, в частині передачі права вимоги за договором поруки від 01 серпня 2008 року та відмовити в задоволенні вказаних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000 доларів США строком до 01 серпня 2018 року з процентною ставкою 11,9 % річних на весь строк фактичного користування кредитом, а ОСОБА_5 зобов'язався погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення щомісячних платежів згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною кредитного договору, в розмірі 833 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 01 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалась нести солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов'язання.

08 липня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 01 серпня 2008 року із викладенням кредитного договору у новій редакції, встановлено порядок погашення кредиту та сплати процентів позичальником, починаючи з 10 серпня 2009 року, шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів у розмірі 1 379,66 доларів США 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Укладеною 07 грудня 2009 року додатковою угодою № 2 до кредитного договору від 01 серпня 2008 року збільшено розмір фіксованих (ануїтетних) платежів позичальника на погашення кредиту та сплати відсотків до 1 427,69 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року встановлено, що вказані вище зміни до кредитного договору від 01 серпня 2008 року внесено без згоди поручителя ОСОБА_4, такі зміни основного зобов'язання призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_4 припинилась.

Судом також встановлено, що 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. 25 травня 2012 року за № 1306, відповідно до умов якого продав (відступив) покупцю - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за визначеними договорами, у тому числі за вказаними вище кредитним договором від 01 серпня 2008 року та договором поруки від 01 серпня 2008 року.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., відповідно до умов якого замінено кредитора у зобов'язаннях за кредитними договорами та договорами забезпечення, у тому числі за вищевказаним кредитним договором від 01 серпня 2008 року та договором поруки від 01 серпня 2008 року, внаслідок чого права вимоги за цими договорами перейшли до ПАТ «Альфа-Банк».

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно із частинами 2 та 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав або майна в інших осіб.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 лютого 2017 року № 6-2360цс16, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково, апеляційний суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що порука ОСОБА_4 за кредитним договором від 08 липня 2009 року припинилася, внаслідок чого на час укладення договорів купівлі-продажу від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року права вимоги за договором поруки від 01 серпня 2008 року не могли бути відступлені, а тому вказаними правочинами порушуються права позивача, отже в цій частині оспорювані договори купівлі-продажу прав вимоги є недійсними.

Таким чином, судом першої інстанції в нескасованій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в нескасованій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в нескасованій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» відхилити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 липня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова