Номер справи 623/2126/17
Номер провадження 2/623/1120/2017
РІШЕННЯ

іменем України

17 жовтня 2017 року

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Герцова О.М.

за участі секретаря Рзаєвої І.С,

судового розпорядника Павлюченко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» про стягнення моральної шкоди, -

в??с??т??а??н??о??в??и??в??:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ТОВ «Ізюмське АТП» про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_2, який представляв свої інтереси та інтереси своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 обґрунтував тим, що 23 червня 2016 року він мав везти свою доньку ОСОБА_3 до державного закладу «Дитячий спеціалізований санаторій «Зелена гірка» в м.Одеса. У нього були заздалегідь куплені квитки на потяг сполученням Харків- Одесса, що відправляється з м.Харків о 16 годині 13 хвилин.

Для того, щоб вчасно дістатись м.Харкова він планував доїхати рейсовим автобусом №2 з кінцевої зупинки «ІОМЗ» до залізничного вокзалу м.Ізюм, щоб їхати електропотягом. Тому за графіком руху автобусів міського маршруту він з донькою вийшов до кінцевої зупинки «ІОМЗ».

Однак автобус виконав рейс не за графіком, а відправився на 5 хвилин пізніше, в зв'язку з чим він запізнився на електропотяг до м.Харкова, і його донька могла зовсім не потрапити до санаторію. Тому вони були вимушений їхати до м.Харкова не електропотягом, як планували, а автобусом сполученням Слов'янськ-Харків о 12годині 10 хвилин 23.06.2016 року, на що витратив значні для нього кошти.

Рішенням Ізюмського міськрайсуду від 17 липня 2017 року вина відповідача в затримці рейсу визнана, на користь позивача стягнуто в повному обсязі завдану матеріальну шкоду.

Однак крім матеріальної шкоди, діями відповідача йому та його доньці ОСОБА_3 завдано і моральну шкоду, яку вони оцінюють в 3000,00 грн. оскільки він переніс сильні душевні хвилювання, було порушено нормальний, звичний для нього та його сім'ї спосіб життя.

В день коли відбувся інцидент з водієм, тобто 23.06.2016 року , він також відчував моральні страждання, водій автобуса грубо з ним поводився, ображав його та його доньку.

Він є інвалідом 3 групи, перенесені ним моральні страждання негативно позначаються на стані його здоров'я.

З вини відповідача його донька могла зовсім не дістатись до санаторію. В зв'язку з тим, що він витратив кошти на проїзд автобусом з м.Ізюм до м.Харкова, у доньки не залишалось кишенькових коштів на відпочинок. Його донька замість відпочинку постійно нервувала, відчувала себе приниженою. В судовому засіданні ОСОБА_2 додав, що він планував дати доньці у якості кишенькових коштів у табір 200 грн., але його донька, в наслідок незапланованих витрат на квитки, отримала лише 50 грн. кишенькових грошей на 21 день перебування у дитячому таборі, в зв'язку з чим не змогла відвідати дельфінарій, екскурсії, зробити загальну фотографію перебування у таборі, яка коштувала близько 80 грн. та ін.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що дійсно, з вини їхнього водія позивач вимушений був їхати до м.Харкова автобусом, а не електропоїздом, в зв'язку з чим вони відшкодували позивачу витати на квиток у розмірі 168,84 грн., вони навіть пропонували позивачу компенсувати моральну шкоду у розмірі 1000 грн., але позивач відмовився наполягаючи на сумі 3000 грн. На їх думку сума 3000 грн. не відповідає тим незручностям які понесли позивачі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами передбачено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Рішенням Ізюмського міськрайсуду від 17 липня 2017 року вина відповідача в затримці рейсу вже визнана, на користь позивача стягнуто в повному обсязі завдану матеріальну шкоду в розмірі 168,84 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 поніс незаплановані витрати на придбання квитків на автобус і його донька ОСОБА_3 отримала у якості кишенькових коштів у табір замість запланованих 200 грн., лише 50 грн. кишенькових грошей на 21 день перебування у дитячому таборі, що очевидно замало для того щоб на протязі 21 дня відвідувати дельфінарій, екскурсії, купувати солодощі та зробити загальну фотографію перебування у таборі.

Очевидним є і те, що для дитини, яка виховується у малозабезпеченій родині поїздка до дитячого табору розташованого далеко від дому на березі моря у такому загальновизнаному центрі відпочинку як м. Одеса є дуже важливою подією у її житті. Подібні моменти є дуже поодинокими і пам'ять про них діти зберігають протягом всього життя.

Однією із причин відсутності коштів у ОСОБА_3 стала недбалість працівника відповідача але сума в яку оцінюють свої страждання позивачі є явно не співмірною з характером правопорушення та ступенем вини відповідача, в зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтованими в розмірі 1000 грн.

Отже факт завдання відповідачем моральної шкоди ОСОБА_3, мав місце. Про те, ОСОБА_3 залишилась без кишенькових коштів не тільки з вини відповідача, а і в зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків, так як в судовому засіданні 5.10.2017 року позивач ОСОБА_2 пояснив суду, що для поїздки до м.Одеса він зайняв у знайомих 700 грн. і після того як він незаплановано витратив 168,84 грн. на квитки та дав доньці 50 грн. кишенькових коштів у нього залишилось ще близько 500 грн., які він залишив собі на зворотну дорогу, хоча квитки на зворотну дорогу були куплені завчасно. Таким чином, кошти, які були необхідні позивачу на зворотну дорогу були значно менші ніж 500 грн. Крім того, якщо позивач вважав що донька залишилась у таборі майже без коштів, йому нічого не заважало по поверненню додому перерахувати доньці ще кошти.

Крім того, тих коштів, які ОСОБА_2 планував залишити своїй доньці ОСОБА_3, а саме 200 грн., все одно замало для того щоб ОСОБА_3 могла відвідати екскурсії, зробити загальну фотографію перебування у таборі, яка коштувала близько 80 грн. та відвідати такий бажаний нею дельфінарій, куди мінімальна вартість квитка згідно сайту http://www.nemo.od.ua/price/ становить 250 грн. Таким чином моральну шкоду в зв'язку з відсутністю коштів ОСОБА_3 зазнала не тільки з вини відповідача, а і з вини власного батька ОСОБА_2, який фактично залишив доньку у таборі з незначною сумою кишенькових коштів, не зробив жодних дій для того щоб якимось чином передати або перерахувати доньці кошти, а отже не потурбувався про повноцінний відпочинок своєї дитини, адже позитивним обов'язком батьків є турбота про своїх дітей.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 суд вважає нічим іншим, як перекладання наслідків своїх недалекоглядних кроків відносно власної дитини на відповідача.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати.

Судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно квитанції № 0.0.866282590.1 від 09.10.2017 року на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в??и??р??і??ш??и??в:

Позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» (код за ), що знаходиться за адресою: 64302, м. Ізюм, Харківська область, вул. Спортивна, 3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень (одна тисяча гривень) та судовий збір в розмірі 640,00 гривень (шістсот сорок гривень 00 копійок), а всього 1640,00 гривень (одна тисяча шістсот сорок гривень 00 копійок).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: суддя - О. М. Герцов