Справа № 349/715/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1046/2017
Головуючий у 1 інстанції Поглод О. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами представників ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Рогатинського районного суду від 22 січня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рогатинського районного суду від 22 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року рішення Рогатинського районного суду скасовано, ухвалено нове рішення.

Задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 16.04.2015 року за кредитним договором №244/к від 29.08.2008 року в сумі 216921.19 доларів США, що еквівалентно 4724543.52 грн. згідно офіційного курсу НБУ України (станом на 16.04.2015 року - 21.78 грн. за 1 долар США), з яких: заборгованість за тілом кредиту 44450.55 доларів США, що еквівалентно 968132. 98грн. згідно офіційного курсу НБУ України; по процентах за користування кредитом 115073.36 доларів США, що еквівалентно 2506297.78 грн., комісії 698.97 доларів США, що еквівалентно 15223.57 грн., штраф (процентна та фіксовані складові) 12489.65 доларів США, що еквівалентно 272024.58 грн. та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 44208.66 доларів США, що еквівалентно 962864. 61 грн. згідно офіційного курсу НБУ України.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 2009 грн. 70 коп. судових витрат.

В решті вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22 березня 2017 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено. Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення апеляційного Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором та штрафу (процентна та фіксовані складові) скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, а саме: заборгованості по тілу кредиту, по процентах за користування кредитом, комісії залишено без зміни.

На дане рішення суду першої інстанції представники ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких посилаються на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права.

Зазначають, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Таким чином задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

За таких обставин, на думку апелянтів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості призведе до подвійного стягнення за даним кредитним договором.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду та договір про видачу траншу до нього. Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди складає 80 тис. доларів США.

Також 29 серпня 2008 року між сторонами підписано договір про видачу траншу, згідно з яким банк зобов'язувався надати ОСОБА_2 50 тис. доларів США, кінцевим терміном повернення коштів згідно додатку 1 до договору про видачу траншу - 28 вересня 2018 року, зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за виконання кредитних зобов'язань.

Зобов'язання за кредитним договором належним чином ним не виконувалися, у зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснював нарахування відсотків відповідно до умов зазначеного договору та заявив вимогу про дострокове повернення боргу, відсотків по кредиту, виходячи з положень ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на вищенаведене, проведений у справі розрахунок пені та штрафів є обґрунтованим та щодо розрахунку їх розміру не може бути застосовано позовну давність, оскільки у матеріалах справи відсутня відповідна заява відповідачів.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За умовами кредитного договору передбачено за його невиконання стягнення пені та штрафів за порушення строків виконання грошових зобовязань, що є порушенням конституційної норми. Тому колегія суддів вважає, що з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, з відповідачів солідарно слід стягнути тільки заборгованість по штрафу (процентна та фіксовані складові) у гривневому еквіваленті відповідно до курсу, визначеного Національним банком України станом на 16 квітня 2015 року у розмірі 21,78 грн за один долар США, що становить 272 024,58 грн (12489,65х21,78).

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів пені слід відмовити з вищенаведених підстав, а не з підстав, визначених судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені та штрафу (процентна та фіксовані складові) постановлено рішення без додержанням норм матеріального та процесуального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представників ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 22 січня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором та штрафу (процентна та фіксовані складові) скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість станом на 16.04.2015 року за кредитним договором №244/к від 29.08.2008 року по штрафу (процентна та фіксовані складові) в розмірі 272 024,58 грн. (двісті сімдесят дві тисячі двадцять чотири гривні 58 копійок).

У задоволення позовної вимоги про стягнення пеня відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7