Справа № 206/4711/17
Провадження № 4-с/206/28/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017 Самарський районний суд міста Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Говтви Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську скаргу Велікданова Сергія Костянтиновича в інтересах Кредитної спілки «Аккорд», заінтересовані особи: Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області державний виконавець Кравченко Є.С., ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що 28.03.2016 заявник звернувся до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, окрім того надав довідку про наявність доходу у боржника. Однак, державним виконавцем повернуто виконавчий лист на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа з підстав відсутності у боржника майна). Таким чином, заявник вважав що державним виконавцем не виконано всіх передбачених законом можливостей для виконання рішення суду, в зв'язку із чим, просив визнати неправомірними дії державного виконавця, в частині повернення виконавчого документа та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження для проведення всіх необхідних дій спрямованих на виконання рішення суду.

Учасники процесу в судове засідання не з'явились про час і місце розгляду скарги повідомлені.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.08.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі 2/436/1192/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Аккорд» заборгованості за кредитним договором у сумі 6523,13 грн. та витрат зі сплати судового збору (а.с.2).

Згідно заяви № 124591 від 28.03.2016 КС «Аккорд» на адресу Красногвардійського ВДВС ДМУЮ направлено оригінал виконавчого документу по справі 2/436/1192/12, та відповідь ПФУ про підтвердження працевлаштування боржника, ОСОБА_2 (а.с.3,4).

22.06.2017 державним виконавцем Кравченко Є.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з тих підстав, що вжитими державним виконавцем заходами щодо розшуку боржника та належного йому майна виявились безрезультатними (а.с.5).

В той же час, у відповідності до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити передбаченим цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого майна та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Втім, державним виконавцем, з урахуванням наявності довідки ПФУ щодо працевлаштування боржника, не надано суду доказів здійснення перевірки наданої заявником інформації, з метою спростування та/або підтвердження таких даних (працевлаштування боржника, отримання доходів), в зв'язку із чим, суд позбавлений можливості належним чином встановити та перевірити обставини належного виконання державним виконавцем рішення суду, в той час як постанова про повернення виконавчого документа не містить переліку вчинених державним виконавцем дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» для розшуку майна боржника.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів та ін.

Згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 при ухваленні рішення, суд відповідно до ст. 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому, суд звертає увагу, що ст. 1291 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Так, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов'язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виходячи зі змісту ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, а також положення діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 383, 384, 385, 387, 388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кравченко Є.С. в частині винесення постанови про повернення виконавчого листа № 2/436/1192/12 виданого 22.08.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська.

Зобов'язати державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кравченко Є.С. усунути допущені порушення шляхом відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/436/1192/12 виданого 22.08.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: К.С. Маштак