АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/517/17 Доповідач - Бершадська Г.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря Бріль В.Л.,

ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів за договорами банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, про стягнення коштів за договорами №SAMDNWFD800 (Вклад «СТАНДАРТ») від 20.02.2014р. в сумі 182084,91грн., з яких сума вкладу - 125000,00 гри., 45593,16 грн. - відсотки за договором банківського вкладу, 9240,07грн. - інфляційні втрати, 2251,68грн. - 3% річних; та №SAMDNWFD200 (Вклад «СТАНДАРТ») від 24.02.2014 р. в сумі 32449,64 грн., з яких сума вкладу - 22300,00 грн., 8101,29грн. - відсотки за договором банківського вкладу, 1647,00 грн. - інфляційних втрат, 401,35 грн.; 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання, посилаючись на те, що Банк не повернув йому кошти по закінченню строків дії договорів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року позов задоволено частково:

стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором № SAMDNWFD800 (Вклад «СТАНДАРТ») від 20.02.2014 р. 180612,71 гри., з яких сума вкладу - 125000,00 грн., 43923,15 грн. - відсотки за договором банківського вкладу, 9881,34 грн. - інфляційні втрати, 1808,22грн. - 3 % річних;

стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором № SAMDNWFD200 (Вклад «СТАНДАРТ») від 24.02.2014 р. в сумі 32227.63 грн.. з яких сума вкладу - 22 300,00 грн., 7842,21грн. - відсотки за договором банківського вкладу, 1762,83 грн. - інфляційних втрат, 322,59 грн. - 3 % річних.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що позивач на підтвердження існування правовідносин не надав належним чином оформлених договорів та документів про внесення коштів. Також вказав, що суд невірно застосував положення ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що проживав в м.Сімферополі і 20 та 24 лютого 2014 року уклав договори банківських вкладів на 125 000 та 22 300 грн терміном на один рік. Переїхавши проживати в м.Тернопіль, по закінченні терміну дії договорів, він звертався до відповідача із заявами про повернення коштів, який давав відписки з посиланням на політичні події в Україні та складнощі в обслуговуванні депозитів і рахунків, відкритих в Криму.

Представник ОСОБА_1 додатково пояснив, що по закінченні строку дії договорів, вони у лютому 2015 року пролонговувались, у зв'язку з чим позивач має право на отримання відсотків за процентною ставкою, яка діяла для таких договорів на час їх пролонгації - 15%. Зазначив, що бухгалтерський облік в банку ведеться в паперових та на електронних носіях, тому банк повинен володіти інформацією по договорах і відкритих рахунках, однак не бажає надати її суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено два договори банківських вкладів; відкрито відповідні рахунки, на які зараховано кошти (вклади), однак банк на неодноразові вимоги не повертав коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDNWFD800 (Вклад «СТАНДАРТ»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 125000,00 гри. та зарахував їх на відкритий на його ім'я депозитний рахунок №2249 з процентною ставкою 20% річних, з кінцевою датою повернення коштів 20.02.2015 р. (а.с. 9).

Також, 24.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDNWFD200 (Вклад «СТАНДАРТ»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 22300,00 грн. та зарахував їх на відкритий на його ім'я депозитний рахунок НОМЕР_1 з процентною ставкою 20% річних, з кінцевою датою повернення коштів 24.02.2015р. (а.с. 11).

Договори є однакові за змістом і містять одні і ті ж умови.

На виконання умов договорів позивачем було внесено на депозит грошові кошти у сумі 125 000 грн та 22 300 грн, що підтверджується квитанціями про внесення коштів на розрахункові рахунки (а.с. 10,12).

Відповідно до п.2 договорів, нарахування процентів на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошей в банк і здійснюється за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Згідно п.3 по закінченні кожного місяця, що пройшов з моменту укладення договору, в перший робочий день, який слідує за датою оформлення договору, після 15:00 нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок 8330.

Відповідно до п.4 договорів його дія закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з нарахованими процентами.

Згідно з п.6 договору, якщо після закінчення строку вкладу, вкладник не заявив банку вимогу про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим на ще один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово, без явки клієнта до банку. При цьому обрахування нового строку та нового мінімального строку вкладу починається з дня наступного, за датою закінчення попереднього строку вкладу.

У пункті _договорів вказано, що якщо вкладник вимагає розірвати договір, а шість місяців з дати його оформлення не пройшло, то йому повертається сума вкладу, а за неповні шість місяців відсотки виплачуються за ставкою "на вимогу" за фактичну кількість днів, що пройшли з моменту оформлення договору чи його пролонгації до дня розірвання договору

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про надання інформації щодо сум, які знаходяться на його депозитних вкладах та карткових рахунках, які було відкрито на території АР Крим, а також, розблокувати та виплатити грошові кошти з його депозитних вкладів та карткових рахунків, що підтверджується листами від 27.04.2015 p., 25.05.2015 p. та 06.09.2015 p. (а.с. 17-19).

Зазначені заяви відповідачем залишені без задоволення, кошти позивачу не повернуті.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад) що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до п. 1.4 Постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» (надалі - Положення) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року (далі - Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Постановою Правління Національного банку України затверджена Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні від 01.06.2011 № 174 (надалі - Інструкція). Так, п. 1.17 передбачено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Згідно з п.2.9 Інструкції банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30.12.1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Встановивши, що між сторонами було укладено два договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклади у зв'язку з закінченням терміну дії договорів, проте ці вимоги відповідачем виконані не були, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторонами дотримана письмова форма договорів банківського вкладу, зобов'язання щодо повернення вкладу відповідачем не виконані, керуючись ст. 625, ч. 1 ст. 1059, ст. 1060 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу за двома договорами банківського вкладу з урахуванням встановленого індексу інфляції та нарахованих відсотків за користування грошовими коштами, а також 3 % річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те що між позивачем та відповідачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.

Банк не спростував належними доказами відсутність депозитного зобов'язання перед позивачем за вказаними вище договорами, не спростував відомостей про відкриття за договорами особових рахунків.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують наявність між сторонами укладених договорів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в суді апеляційної інстанції позивачем було пред'явлено оригінали договорів та квитанції, видані ОСОБА_1 Кримським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття депозитного рахунку та зарахування сум в розмірі 125 000 та 22 300 грн. Наявні у матеріалах справи копії цих доказів відповідають пред'явленим оригіналам.

Посилання представника апелянта на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозит, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої на той час м. Дніпропетровськ.

Відповідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Zolotas проти Греції №2 Європейський суд з прав людини зазначив наступне: "Якщо особа, кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберегти і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ним правом».

Відмовляючи повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною.

У статті 1 першого Протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи представника апелянта про те, що позивач мав довести, а суд - перевірити факт неотримання позивачем від створеного на території АР Крим «Фонду захисту вкладників» коштів за даним договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оригінали квитанцій про внесення вкладу знаходяться на руках у позивача.

Однак, колегія не погоджується з рішенням суду в частині нарахування відсотків за період після закінчення річного строку та подачі заяви про повернення коштів.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсотки на вклад за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року розраховані згідно умов договору за процентною ставкою 20%, а з лютого 2015 року по лютий 2016 року - 17%.

Колегія суддів погоджується, що у лютому 2015 року мала місце пролонгація договорів, однак звернення позивача 23 квітня 2015 року, 21 травня 2015 року та 4 вересня 2015 року (а.с. 17-19) свідчать про дострокове розірвання договорів банківських вкладів, тому проценти на банківські вклади повинні нараховуватись згідно п.п. 11, 12, 13 умов договору по ставці вкладу "на вимогу" 1%.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Верховний Суд України у постановах №6-338цс16 від 11 травня 2016 року, №6-36цс15 від 10 червня 2015 року, №6-302цс16 від 27 квітня 2016 року висловив правову позицію, що закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Умови договорів банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії.

Отже, з банку підлягають стягненню проценти за ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом "на вимогу".

Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, відсоткова ставка за вкладом "на вимогу" встановлена 5 січня 2004 року Наказом №07 становить 1% і по теперішній час не змінювалась (а.с. 180).

Розраховуючи розмір процентів на банківські вклади, суд враховує, що з нарахованих відсотків підлягають відрахуванню податок з фізичних осіб, який з 1 лютого 2014 року становив 5%, в липні не сплачувався, з 1 серпня 2014 року - 15%, з 1 січня 2015 року - 20%, а з 1 січня 2016 року - 18%, а також що з 1 січня 2015 року з отриманого прибутку стягненню підлягає військовий збір - 1,5% (який введений з 1 серпня 2014 року, однак для укладених раніше договорів банківських вкладів його відрахування проводиться з 1 січня 2015 року).

Обчислення процентів проводиться за формулою: сума вкладу*відсоткова ставка:365 днів в рік*кількість днів, за які обчислюються проценти-податок з фізичних осіб і військовий збір.

Таким чином, розмір процентів за договором банківського вкладу №SAMDNWFD800 від 20.02.2014 року проводиться: з 20 лютого 2014 року по 20 лютого 2015 року за ставкою 20% та з 23 лютого 2015 року по 25 квітня 2016 року за ствкою 1% і становить 23 387,64 грн:

з 21 лютого 2014 року по 30 червня 2014 року - 125 000*20%:365*130=8904,10-5%=8457,90 грн;

з 1 липня 2014 року по 31 липня 2014 року - 125 000 20%:365*31=2123,28грн без податку;

з 1 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року - 125 000 20%:365*153=10479,45-15%=8907,54 грн;

з 1 січня 2015 року по 20 лютого 2015 року - 125 000*20%:365*51=3493,15-21,5%=2742,13 грн;

з 23 лютого 2015 року по 31 грудня 2015 року - 125 000 1%:365*312=1068,49-21,5%=838,76 грн;

з 1 січня 2016 року по 25 квітня 2016 року - 125 000 1%:365*115=393,83-19,5%=317,03 грн.

Розмір процентів за договором банківського вкладу №SAMDNWFD200 від 24 лютого 2014 розраховується: з 24 лютого 2014 року по 24 лютого 2015 року за ставкою 20% та з 25 лютого 2015 року по 25 квітня 2016 року за ставкою 1% і становить 4 286,28 грн:

з 25 лютого 2014 року по 30 червня 2014 року - 22 300*20%:365*126=1539,61-5%=1462,62 грн;

з 1 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року - 22 300*20%:365*31=378,79 грн;

з 1 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року - 22 300*20%:365*153=1869,53-15%=1589,10 грн;

з 1 січня 2015 року по 24 лютого 2015 року - 22 300*20%:365*55=672,05-21,5%=650,55 грн;

з 25 лютого 2015 року по 31 грудня 2015 року - 22 300*1%:365*310=189,39-21,5%=148,67 грн;

з 1 січня 2016 року по 25 квітня 2016 року - 22 300*1%:365*115=70,26-19,5%=56,55 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів на банківські вклади слід змінити, зменшивши загальну суму стягнення з 212 840,34 грн до 188 743,9 грн, в тому числі за договором банківського вкладу "Стандарт" від 20 лютого 2014 року №SAMDNWFD800 з 43 923,15 грн до 23 378,64 грн, відповідно зменшивши загальну сум стягнення з 180 612,71 грн до 160 072,20 грн; за договором вклад "Стандарт" від 24 лютого 2014 року №SAMDNWFD200 з 7 842,21 грн до 4 286,28 грн

Підставним та обґрунтованим є висновок суду про те, що позивач у зв'язку з неповерненням йому банком вкладів має право на стягнення 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання. Судом вірно застосовано індекси інфляції та правильно проведені розрахунки таких сум в межах заявлених позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що позивач не має права на отримання 3% річних не заслуговують уваги суду, оскільки 3% річних нараховуються на суму основного боргу (банківського вкладу) без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами.

Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року в частині стягнення відсотків та судового збору змінити, зменшивши суму стягнення відсотків за договором банківського вкладу "Стандарт" від 20 лютого 2014 року з 43 923,15 грн до 23 378,64 грн, відповідно зменшивши загальну сум стягнення з 180 612,71 грн до 160 072,20 грн; за договором вклад "Стандарт" від 24 лютого 2014 року з 7 842,21 грн до 4 286,28 грн, зменшивши загальну суму стягнення з 32 227,63 грн до 28 671,70 грн.

Зменшити розмір судового збору з 2 128,40 грн до 1 887,44 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська