Справа №469/8/17 05.10.2017 05.10.2017 05.10.2017
Справа № 469/8/17 Суддя першої інстанції Старчеус О.П.
Провадження: 22-ц/784/1859/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю: прокурора - Цвікілевич Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року по справі за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Березанська РДА) до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське ЛМГ») про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

28 грудня 2016 року перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Березанської РДА до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та витребування земельної ділянки.

Прокурор зазначав, що 19 вересня 2012 року рішенням Коблівської сільської ради № 28 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку, площею 0,2719 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташовану в с. Коблеве біля «Аквапарку» в межах території Коблівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

14 грудня 2012 року рішенням Коблівської сільської ради № 11 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки на «будівництво та обслуговування об'єктів торгівлі». На підставі цього рішення ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку від 29 грудня 2012 року серія НОМЕР_2.

27 вересня 2016 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 5672 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_3

Проте, до 2013 року зазначена земельна ділянка відносилась до земель лісового фонду та перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ», тобто - у державній власності. Рішень про вилучення спірної земельної ділянки із користування цього підприємства та зміни її цільового призначення до 2013 року не приймалося. Отже, Коблівська сільська рада перевищила свої повноваження, передавши цю земельну ділянку у власність ОСОБА_2 у 2012 році.

Крім того, вказана земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі в зоні рекреації. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з органами охорони природи, містобудування і архітектури не погоджено, що взагалі унеможливлювало передачу спірної земельної ділянки у приватну власність, в тому числі й для ведення особистого селянського господарства, оскільки це суперечить проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просив визнати незаконним та скасувати: зазначені рішення Коблівської сільської ради та вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, а також витребувати спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 у власність держави в особі Березанської РДА за правилами ст. 388 ЦК України.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано: рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 28 від 19 вересня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання безоплатно у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель, не наданих у власність та постійне користування в межах території населеного пункту с. Коблеве, Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, біля «Аквапарку»; рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 25 від 14 грудня 2012 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування об'єктів торгівлі; державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на спірну земельну ділянку, виданий 29 грудня 2012 року ОСОБА_2 Витребувано від ОСОБА_3 у власність держави в особі Березанської РДА спірну земельну ділянку. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просила закрити провадження в частині вимог про визнання незаконними та скасування рішень суб'єкту владних повноважень та визнання недійсним державного акту або скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що земельна ділянка площею 0,2719 га з кадастровим № НОМЕР_1, розташована в с. Коблеве біля «Аквапарку» в межах території Коблівської сільської ради та була надана у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за рішенням Коблівської сільської ради № 28 від 19 вересня 2012 року (а.с.13).

Наступним рішенням цієї ж сільради від 14 грудня 2012 року № 25 затверджено проект землеустрою та змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на будівництво об'єктів торгівлі (а.с.14).

На підставі вказаних рішень ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯО № НОМЕР_3 від 29 грудня 2012 року на право власності на спірну земельну ділянку (а.с.15).

Між тим, відділ Держгеокадастру у Березанському районі 22 серпня 2016 року надав інформацію про те, що відповідно до даних Національної кадастрової системи (НКС), відстань від урізу води Чорного моря до меж спірної земельної ділянки становить: до південної межі 800-900 м, до північної - 900-1000 м, тобто значно менше 2 км. (а.с.16).

Згідно даних Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 15 вересня 2016 року спірна земельна ділянка розташована в зоні рекреації (а.с.18).

Отже, спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, а тому за положеннями ч. 2 ст. 60, ч. 2 ст. 61 ЗК України та ст. 88 ВК України взагалі не могла надаватися громадянам для зазначеного в державному акті цивільного призначення.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року справа № 6-171 цс14 та від 1 липня 2015 року справа №6-184цс-15.

Крім того, спірна земельна ділянка за матеріалами лісовпорядкування до 2013 року входила до земель державного лісового фонду ДП «Очаківське ЛМГ» квартал 35 виділ 1.4, що розташовані в урочищі Коблеве Березанського району (а.с.32,33).

В 2013 році вона виключена зі складу Держлісфонду і на даний час в складі земель Держлісфонду не перебуває (а.с.29,30,32,33).

Однак, заяву про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою ДП «Очаківське ЛМГ» не подавало і згоди на її вилучення не надавало. Рішення про виключення спірної земельної ділянки із земель ДП «Очаківське ЛМГ» повноважними державними органами не приймались (а.с.28).

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 318-р, з метою збереження об'єктів державної власності та недопущення здійснення неправомірних дій щодо заволодіння ними, державний комітет із земельних ресурсів, центральні органи виконавчої влади та інших суб'єктів управління об'єктами державної власності, зобов'язано не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватись відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Згідно ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства. Так, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

За положеннями статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо).

Викладене свідчить, що в порушення положень вказаних статей, спірна земельна ділянка, яка є державною власністю та знаходилася у користуванні ДП «Очаківське ЛМГ», як земля лісогосподарського призначення, без її вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача, була незаконно передана Коблівською сільською радою у власність ОСОБА_2

Саме до таких висновків і дійшов суд першої інстанції у своєму рішенні, які спростовують доводи ОСОБА_2 щодо недоведеності факту знаходження земельної ділянки в державній власності.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття радою рішення) право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання його недійсним залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то державний акт, виданий ОСОБА_2 на підставі незаконного рішення Коблівської сільської ради є недійсним, оскільки вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд дійшов вірного висновку, щодо незаконності та скасуванню рішень Коблівської сільської ради № 28 від 19 вересня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання безоплатно у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель, № 25 від 14 грудня 2012 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки на будівництво та обслуговування об'єктів торгівлі, а також державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на спірну земельну ділянку, виданий 29 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_2

Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати майно від добросовісного набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньою волі іншим шляхом.

Так, за матеріалами справи таке речове право на спірну земельну ділянку відповідачка ОСОБА_3 набула від ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М за реєстровим № 5672 (а.с.35, 163-165).

Однак, оскільки ОСОБА_2 отримала право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконних рішень Коблівської сільської ради та державного акту, який визнаного судом недійсним, то вона не мала права її відчужувати проти волі власника землі (держави), а тому набуте таким чином майно підлягає витребуванню із володіння останнього набувача.

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права власності у таких відносинах є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Встановивши, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» і на час прийняття сільрадою рішення про її відчуження перебувала в державній власності та вибула з володіння власника (держави) поза її волею, оскільки відповідно до чинного законодавства Коблівській сільраді право розпорядження нею не належало, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки в добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-99цс14

Тому, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України для задоволення вимог прокурора про віндикацію спірної земельної ділянки є вірним.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску прокурором позовної давності безпідставні, оскільки, згідно із частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (Правова позиція Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року у справі №6-239цс14).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ні письмових, ні усних заяв про застосування позовної давності відповідачами не заявлялося, а зазначено про це лише в апеляційній скарзі, що не дає право апеляційному суду досліджувати та застосувати положення ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення виду судочинства при відкритті провадження та щодо застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки вказаним посиланням судом першої інстанції надана оцінка, яка викладена у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції ухваленого з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З.Бондаренко

Ж.М. Яворська