Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у.№ 310/1318/17 Головуючий у 1 інстанції Вірченко О.М.
№ провадження 22ц/778/3010/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого Воробйової І.А.

суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначав, що в період часу з квітня 1995 року по 2015 рік вони з відповідачем проживали однією сімєю як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей відповідачки та планували своє життя.

З 1988 року вони проживали в Російській Федерації, де він працював для забезпечення себе і відповідача.

За вказаний період спільного проживання вони як подружжя за його рахунок в 2002 році була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій вони проживали як чоловік та жінка.

Вказана квартира була зареєстрована за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2002 року № 4226.

Зазначає, що шлюб вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби.

Сумісне життя у сторін не склалось, за час проживання однією сімєю між ними виникли непорозуміння та сварки через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, останній час вони проживали окремо.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Угоди про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю, вони не досягли.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 к період з 1992 року по 2015 рік; визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, їх спільним майном; здійснити поділ вказаної квартири, визнавши за позивачем і відповідачем право власності по 1/2 частині квартири за кожним.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2017 рок в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ухвалюючи рішення про відмову у позові про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, суд першої інстанції виходив з того, що квартиру АДРЕСА_3 придбано ОСОБА_5 13.08.2002 року і відповідно до Прикінцевих положень Сімейний кодексу України до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 74 СК України, оскільки правовідносини між сторонами, пов'язані з їх спільним проживанням без реєстрації шлюбу, виникли до набрання чинності цим ОСОБА_6 (з 1 січня 2004 року). В зв'язку з цим квартира АДРЕСА_3 не є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права, оцінка доказам дана за правилами ст.212 ЦПК України, щодо встановлених обставин справи суд дійшов вичерпних юридичних висновків і правильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до доведеності факту проживання однією сімєю, що, на думку апелянта, дає підстави застосувати положення ст. 74 СК та визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Проте зазначені доводи є безпідставними.

Правовий режим майна визначається матеріальним законом, який діяв на момент його придбання.

Відповідно до вимог ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до п. 1 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Сімейного кодексу України зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Положення ст.74 цього ОСОБА_6 застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартири вчинено у 2002 році під час дії ОСОБА_6 про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 13 КпШС України права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

ОСОБА_6 про шлюб та сім'ю України не передбачали виникнення спільної сумісної власності в осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, оскільки це питання регулювали норми Закону України "Про власність".

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що факт проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу не має юридичного значення, так як згідно законодавства, чинного на той час, факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу не міг бути підставою для визнання придбаного у цей період майна спільною сумісною власністю таких осіб

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. ст. 10, 31, 119, 213 ЦПК України визначення підстав і предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх визначати не може.

Позовні вимоги ОСОБА_3 зводилися до визнання за ним права власності на 1/2 частку спірного майна як на його частку в спільній із ОСОБА_5 сумісній власності, набутій за час спільного проживання однією сім'єю, саме з підстав, передбачених ст. 74 СК України.

Позовні вимоги відповідно вимог ст.ст.16,17 Закону України "Про власність" не заявлялися.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: