Справа № 442/5780/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/3708/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третіх осіб ПАТ «Львівгаз» у особі «Дрогобицького управління по експлуатації газового господарства», ПАТ «Львівобленерго» у особі «Дрогобицький район електромереж», виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області, КП «Житлово експлуатаційне об»єднання» Дрогобицької міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про приведення приміщення в попередній стан,-

встановила:

В серпні 2015 року позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю вказаних третіх осіб про приведення приміщення в попередній стан.

В обґрунтування вимог покликалися на те, що є власниками нежитлового приміщення по АДРЕСА_2. Власники сусіднього приміщення квартири АДРЕСА_1, що є приміщенням одного будинку, самовільно проводять реконструкцію належної їм квартири, а саме самовільно переобладнали віконний отвір на дверний, що призвело до порушення архітектурної цілісності пам»ятки архітектури ХІХ ст. місцевого значення, демонтували несучу стіну, самовільно замінили електропроводку, перемістили газову трубу, що є грубим порушенням архітектурно-будівельних норм, порушує права власників квартир та нежитлових приміщень даного будинку.

Оскільки нікого з власників квартир чи нежитлових приміщень не було поставлено до відома стосовно проведення таких змін у будинку, їхню думку не враховано, вважає, що такі дії порушують права власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у даному житловому будинку, закріплені у ч. 2 ст. 382 та ст.369 ЦК України.

Просили зобов»язати відповідачів привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом закладення цеглою дверного отвору, відновлення несучої стіни всередині квартири відповідно до технічної документації квартири станом на 31 грудня 2011 року, зобов'язати відповідачів привести газові та електричні мережі квартири у попередній стан відповідно до технічної документації квартири станом на 31 грудня 2011 року.

Ухвалою судового засідання від 07.02.2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 залишено без розгляду (т. 2 а.с. 18-19).

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, судом залишено поза увагою обставини справи та не застосовано норми ЦК України, які підлягали застосуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що будинок № 17 та 17«а» на вул. Мазепи у м. Дрогобичі є єдиною будівлею із спільними опорними конструкціями, тому такі в силу статті 382 ЦК України є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень зазначених будинків.

Відповідачі не поставили його до відома стосовно проведення відповідних змін у будинку, не отримали його згоди, тому їх дії порушують його права.

Також, відповідачі втрутилися в опорні конструкції будинку, а саме облаштували дверний отвір на місці віконного та демонтували частину несучої стіни всередині будинку, що підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення № 442/3591/14а, висновком судової будівельно-технічної експертизи та інш.

Зазначає, що єдиним способом захисту його права є відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто приведення фасадної стіни будинку до попереднього стану шляхом відновлення віконного отвору на місці дверного.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення ї судових повісток (а.с. т. 2 а.с. 102, 107), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, позивач подав заяву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що він не може прибути у зв"язку із хворобою, при цьому підтвердження зазначених у клопотанні обставин не подав, а представник позивача не повідомив суд про причину неявки.

Представник третьої особи виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника ради.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідачів на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що відповідачами здійснено самочинну реконструкцію належного їм на праві власності приміщення АДРЕСА_1, однак право на звернення до суду з позовом про знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови закон надає, зокрема, відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Крім цього, позивач не довів належними доказами того, що відповідачі внаслідок самочинної реконструкції порушили санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, тріщини на стінах будинку виникли саме з вини відповідачів.

При цьому, факт виникнення руйнувань будинку також не був встановлений і під час судового розгляду справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 303 ЦПК України виходить із наступного.

Судом встановлено, що відповідачам по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно витягу про державну реєстрацію прав від 02.20.2012 р., належить по 1/2 квартири АДРЕСА_1 у м. Дрогобичі.

Позивач ОСОБА_3 є співвласником 1/2 частини нежилого приміщення на АДРЕСА_2, загальною площею 42,2 кв.м. (а.с. 58-62).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_3 покликався на те, що відповідачі, як власники сусіднього приміщення, які знаходяться в одному будинку з приміщенням позивача, самовільно провели реконструкцію належної їм квартири, переобладнавши віконний отвір на дверний, що призвело до порушення архітектурної цілісності пам»ятки архітектури ХІХ ст. місцевого значення, демонтували несучу стіну, самовільно замінили електропроводку, перемістили газову трубу, що є грубим порушенням архітектурно-будівельних норм та порушує права власників квартир і нежитлових приміщень даного будинку, в тому числі його.

Статтею 152 ЖК УРСР (в ред. від 12.02.2015 року) передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Разом з цим, під час ухвалення рішення у даній справі суд застосовує положення ст.152 ЖК УРСР в редакції до 2015 року, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази про те, що відповідне перепланування та переобладнання в будинку АДРЕСА_1 було проведено до внесення змін до вказаного закону.

Згідно із ст. 152 ЖК УРСР в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень належить: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування.

Оскільки переобладнання вікна на двері у зовнішній стіні будинку передбачає втручання у несучі конструкції, відтак таке переобладнання потребує отримання документів, що дає право на їх виконання.

Особи, винні у самовільному переобладнанні та переплануванні жилих будинків і жилих приміщень, та використанні їх не за призначенням несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність (ст. 189 ЖК УРСР).

З припису Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області № 3/78 від 05.05.2014 року та постанови № 3/70-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення від 06.05.2014 року, складеної Інспекцією, встановлено, що ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 самовільно здійснив реконструкцію нежитлової площі приміщення у двохповерховому багатоквартирному житловому будинку на першому поверсі загальною площею 59,6 м.кв. із зміною зовнішнього вигляду фасаду, з переобладнанням віконного прорізу на дверний, без дозволу на виконання будівельних робіт. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. (т.1 а.с. 68, 70).

В подальшому, постанова про адміністративне правопорушення № 3/70-ф/пз від 06 травня 2014 року про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., змінена постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.06.2014 року, вирішено обмежитись усним зауваженням.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25.06.2015 № 133 «Про надання дозволу на переведення квартири з житлового в нежитлове приміщення» відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надано дозвіл на переведення квартири № 1 загальною площею 34, 4 м.кв. на АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення. Квартиру № 1 площею 34,4 м.к.в виведено з житлового фонду міста.

Зважаючи на інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, відповідачам належить на праві власності нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 57).

В свою чергу, проведеною по справі судовою будівельно-технічною експертизою, за наслідками якої складено висновок № 236 від 22.09.2016 року встановлено, що при проведенні робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 шляхом перепланування, а саме влаштування дверного прорізу з віконного із втручанням в несучу конструкцію стіни головного фасаду з вул. Мазепи, порушені вимоги в частині відсутності містобудівних умов та обмежень, дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, проектної документації та технічного висновку на реконструкцію нежитлового приміщення (колишня квартира № 1) по АДРЕСА_1, дозволу на виконання будівельних робіт, також не пройдена експертиза.

Нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 а в м. Дрогобичі та нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (колишня квартира 1) в м. Дрогобичі є суміжними та мають спільну несучу стіну головного фасаду з вулиці Мазепи, спільні дерев»яні конструкції даху.

Приміщення за адресою АДРЕСА_2 та приміщення за адресою по АДРЕСА_1 розміщені в одній будівлі та мають спільні несучі конструкції.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснили реконструкцію квартири АДРЕСА_1 шляхом перепланування, а саме влаштування дверного прорізу з віконного із втручанням у несучу конструкцію стіни головного фасаду з вулиці Мазепи (т.1 а.с.114-129).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Разом з тим, під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно із п. 5 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» контроль за виконанням підготовчих робіт з винесення інженерних мереж, будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

В свою чергу, у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, відповідно до ч. 3 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих правових норм, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів оцінюючи матеріали справи та висновок експертизи за правилами ст.212 ЦПК України, приходить переконання, що висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині приведення приміщення до попереднього стану з підстав порушень, на думку позивача його прав, є правильним, оскільки незважаючи на те, що відповідачі здійснили перепланування без права на виконання будівельних робіт, що встановлено матеріалами справи, без належної проектної документації, однак вказане самочинне будівництво не порушує права позивача ОСОБА_3, оскільки жодними належними доказами не підтверджено, що таке будівництво порушило санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, спричинило деформацю будинку та тріщини у стінах.

Факт виникнення руйнувань будинку також не був встановлений і під час судового розгляду справи, про призначення повторної чи додаткової експертизи позивач не просив.

Більше того, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, як власники та мешканці квартир №№ 5, 4, 2, 3, 7 в будинку АДРЕСА_1 надали свою згоду та не заперечували щодо облаштування переобладнання віконного отвору на дверний у фасадній частині будинку АДРЕСА_1 (окремий вхід до квартири № 1 переобладнаної під нежитлове приміщення), а також не заперечували щодо переоблаштування колишньої квартири №1 під нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності, в тому числі під ювелірний магазин, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 26.03.2015 р. (т. 1 а.с.65).

Таким чином, позивач ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не довів наявність порушення його прав та законних інтересів та можливості їх порушення в майбутньому, тому відповідний висновок місцевого суду з приводу цього, є правильним та відповідає вимогам закону.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не подано.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк