Номер провадження: 22-ц/785/2379/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Станкевича В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2016 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано розповсюджені ОСОБА_2 свідчення про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили злочин за ч.З ст.191 КК України не відповідають дійсності і принижують їх честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, місце реєстрації невідомо, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., судові витрати в сумі 1500,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Так, відповідно матеріалів справи, 15.10.2014 року директор ТОВ «Норма Плюс» - відповідач по справі - подав заяву в Суворовський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якій просив вжити заходів до позивачів за фактом привласнення, розтрати та заволодіння останніми майном, належним ТОВ «Норма Плюс» шляхом зловживання ними своїм службовим становищем. Дану заява було внесено до ЄРДР 16.10.2014 року та відкрито кримінальне провадження №0005191 з правовою кваліфікацією частина 3 ст. 191 КК України (а.с.8).

Згідно Протоколу № 2 установчих зборів засновників ТОВ «Норма Плюс» від 01.05.2000 року за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 останні внесли до статутного фонду Товариства : ОСОБА_4 обладнання компютерних мереж на суму 1095,00 грн., ОСОБА_6- на 4055,00 грн., що підтверджується відповідними накладними (а.с.78-79).

З витягу з кримінального провадження № 0000453 від 08.12.2012 року вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів із заявою, що в період з жовтня 1999 року невстановлена Особа, шляхом обману та зловживаючи довірою співзасновника ОСОБА_6 заволоділа грошовими коштами в сумі 150 000 грн., які мали бути йому надані, а також шляхом обману та зловживаючи довірою , переоформила у власність ПП Маркової ОСОБА_7 майно, яке належить ТОВ «Норма Плюс». Кримінальне провадження відкрито за правовою кваліфікацією ч.3 ст.190 КК України (а.с.75).

У звязку з вказаними обставинами 01.02.2013 року в квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук за участю понятого ОСОБА_8 (а.с.81).

Між відповідачем та ОСОБА_8 укладена угода про надання правової допомоги № 031 від 01.07.2015 року та виданий відповідний ордер № 122542 (а.с.62-68).

17.07.2013 року згідно протоколу № 01/07 загальних зборів учасників ТОВ «Норма Плюс» засновники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли рішення:

- Прийняти до складу засновників ТОВ «ОСОБА_1 плюс» ОСОБА_6.

- Збільшити статутний капітал за рахунок внесення учасників майна в розмірі 14 606 380 грн.

- Перерозподілити долі учасників ТОВ в статутному капіталі у зв'язку зі зміною складу учасників ТОВ наступним шляхом: ОСОБА_5 - 5 112 233 грн. - 35 %, ОСОБА_6 - 5 112 233 грн. - 35 %, ОСОБА_4 - 4 381 914 грн. - 30 %.

- Провести державну реєстрацію статуту ТОВ в новій редакції та уповноважити на реєстрацію статуту ТОВ в новій редакції ОСОБА_8 (а.с.9-10).

Нова редакція Статуту ТОВ «Норма Плюс» здійснена 25.07.2013 року (а.с.11-35).

Перелік засновників юридичної особи визначений у Статуту та в детальній інформації про юридичну особу (а.с.36-38).

Факти придбання ОСОБА_3 обладнання підтверджується квитанціями про оплату та накладним на обладнання за 2007, 2010 роки на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пунктами 18, 19 постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, їх посадових і службових осіб, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, та наведених норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що розповсюджені ОСОБА_2 свідчення про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили злочин за ч. 3 ст.191 КК України принижують їх честь, гідність та ділову репутацію, оскільки в даному випадку відповідач звертався до компетентного правоохоронного органу з метою перевірки певних фактів, які він виклав в своїй заяві від 15.10.2014 року, тому відсутній фактор поширення недостовірної інформації.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі, гідності, діловою репутації, тому ця вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_9