Справа № 495/6054/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

03 жовтня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивачки звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та просять суд визнати за ними в рівних частках, а саме по ? частині, право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0796 га, що розташована по АДРЕСА_1, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка за життя заповіт не складала, та спадкоємцями якої за законом був її чоловік ОСОБА_4 та доньки (позивачки) ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину, але не оформили свої спадкові права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, спадкоємцями якого за законом є доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які в установленому законом порядку прийняли спадщину шляхом подачі у встановлений термін заяв про прийняття спадщини до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області.

Спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, складається, зокрема, з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0796 га.

26 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого у приватну власність останньої перейшли, зокрема, 2/3 частки зазначеного вище житлового будинку. Вказана земельна ділянка не входила до предмету договору. У той же день, 26.11.2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину (житловий будинок) за законом.

Проте, отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезгадану земельну ділянку спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть, про що повідомив нотаріус, у зв'язку з тим, що в Додатку до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого Білгород-Дністровською міською радою Одеської області 18 січня 2012 року, не вказані частки у спільній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщалась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщалась належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_7 з проханням справу розглянути без представника відповідача.

У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 видане відділом ДРАЦС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 22.09.2012 року, актовий запис № 600.

За життя померла заповіт не складала. Спадкоємцями за законом першої черги були доньки - позивачки, та чоловік - ОСОБА_4. Факт родинних відносин матеріалами справи підтверджується.

Спадкове майно померлої складалось з ? частки житлового будинку АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки АДРЕСА_1, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0796 га, тобто ділянка на якій розташований сам будинок, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданий 13 січня 2012 року, кадастровий номер НОМЕР_4. Власником іншої частки майна був чоловік померлої - ОСОБА_4.

Спадкоємці прийняли спадщину та 26 листопада 2016 року державний нотаріус Кушнір І.В. видала їм свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку (по 1/6 частці кожному) житлового будинку АДРЕСА_1.

Успадкувати земельну ділянку спадкоємці не змогли, оскільки в Додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 співвласниками хоча і вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проте не зазначені частки кожного співвласника. Такий правовий стан вказаної земельної ділянки не дає можливості спадкоємцям оформити свої спадкові права, про що їх повідомляла неодноразово державний нотаріус Кушнір І.В., в тому числі рекомендованим листом 10.08.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8, видане 02.02.2016 року, актовий запис № 148. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на 2/3 частин (1/2+1/6) житлового будинку та частку земельної ділянки.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає обґрунтованими та доведеними наголошення позивачів щодо належності спірної ділянки їх батькам в рівних частках, тобто по ? частині кожному співвласнику, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 86 ЗК України (в редакції станом на момент видачі Державного акту), земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

Стаття 89 ЗК України: земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки:

а) подружжя;

б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними;

в) співвласників жилого будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (п.5).

Між тим, судом частка співвласників - спадкоємців, не встановлювалась за їх життя, поділ не здійснювався, в натурі не виділялась.

Згідно з договором купівлі-продажу будинку від 29.11.1996 року, посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Чухрай Т.Ю., спадкодавці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, саме в рівних частках придбали житловий будинок АДРЕСА_1. В самому Державному акті зазначено, що він виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 17.09.2008 року № 573 - V. Тобто, суд вважає, що спірна земельна ділянка дійсно була надана спадкодавцям (подружжю) саме в рівних частках, як рівним співвласникам (по ? частині) житлового будинку, що розташований на цій ділянці.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара (п.п. г, ч.1, ст.. 121 ЗК).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1262 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями статті 1225 названого Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

За роз'ясненням п.23 зазначеної постанови, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачами права власності на спадкове майно в рівних частках, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист їх спадкових прав.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1225, 1227, 1262 ЦК України, ст..ст. 86, 89 121 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 174, 197, 209, 213, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) в рівних частках, а саме по ? частині кожній, право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0796 га, що розташована по АДРЕСА_1, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 17.09.2008 року № 573 - V, кадастровий номер НОМЕР_4.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя