Номер провадження: 22-ц/785/3982/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарях - Поліхрановій Ю.В.,Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ „УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року представник АТ «УкрСиббанк» звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 21 липня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивачем був наданий відповідачці кредит в розмірі 37600,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних, внаслідок чого остання зобовязалася повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21 липня 2021 року. Також, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки №25312 від 21 липня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 відповідно до якого останній зобовязався солідарно перед позивачем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.

Оскільки відповідачка не виконувала умови кредитного договору виникла заборгованість по поверненню коштів, сплаті процентів за користування кредитом, що станом на 08 лютого 2016 року становить 8921,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 лютого 2016 року становить 231185,37 гривень та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами складає 4567,16 гривень.

Дані обставини стали підставою звернення до суду.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року позов ПАТ „УкрСиббанк задоволено. Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 липня 2006 року в розмірі 8921,60 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 4567,16 гривень.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 22.02.2017 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення суду та призначити справу до розгляду в загальному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», стягуючи солідарно з відповідчів заборгованість за кредитним договором у вигляді тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені за несовєчану спалту процентів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка кошти отримала, але своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка після звернення ОСОБА_5 до відповідчів з письмовими вимогами та наданням строку, усунута ними не була .

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 21 липня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит в іноземній валюті в сумі 37600 доларів США зі сплатою 11,8% на рік на перші 30 днів з подальшим переглядом розміру процентної ставки за користування кредитом строком до 21 липня 2021 року та зобов'язалася своєчасно повертати тіло кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами (а. с. 4-11);

- 21 липня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_4І.(поручитель) було укладено договір поруки № 25312 за яким поручитель зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору №0 від 21 липня 2006 року (а. с. 12-13).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 08 лютого 2016 року останній платіж відповідачем ОСОБА_2. здійснено 09 лютого 2015 року в сумі 18,62 доларів США та того же дня сплачено процентів в сумі 81,38 доларів США (а. с. 25-35);

Як вбачається з вимог від 26 жовтня 2015 року адресованих боржнику ОСОБА_2 та та поручителю ОСОБА_4, банк вимагає виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту від 21 липня 2006 року. При цьому в досудових вимогах зазачено, що у випадку не усунення порушень на 32-й день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження про вручення з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. АТ «УкрСиббанк» вимагає виконання зобовязань за кредитним договором від 21.07.2006 року у повному обсязі ( а. с. 14-17).

Судова колегія приходить до наступного.

Зі змісту договору поруки від 21.07.2006 року вбачається, що:

- відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4);

- у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`являти вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 5-й день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) (п. 2.2.);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами або їх уповноваженими представниками (п. 3.1);

- порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по кредитному договору (п. 3.2.);

- сторони притримуються стандартних умов по строкам позовної давності (п. 5.2.).

Строк виконання зобов`язань боржника за договором про надання споживчого кредиту від 21.07.2006 року встановлено 21.07.2021 року.

Тобто вказаний строк не настав.

Проте, враховуючи, що боржник порушив свої зобов`язання щодо повноти та своєчасності сплати процентів згідно із затвердженим графіком та виникла прострочена заборгованість по сплаті процентів, банк у відповідності до п. 5.5. кредитного договору та ст. 1050 ЦК України використав своє право та 26.10.2015 року направив боржнику та поручителю письмове повідомлення про погашення заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. У разі непогашення простроченої заборгованості на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження про отримання з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, Банк виклав вимогу про виконання боржником та поручителем зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Отже, ОСОБА_5 використано право вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за договором про надання споживчого кредиту, тобто змінено строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предёявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення ;якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`зання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і п. 2.2 договору поруки надіслав ОСОБА_4 28 жовтня 2015 року вимогу про повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів (а. с. 18; 23-24).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно кредитного договору та графіку погашення кредиту, вбачається, що кредит в сумі 37600 доларів США наданий 21.07.2006 року позичальнику ОСОБА_2 на придбання нерухомості строком до 21.07.2021 року, тобто на 180 місяців (15 років).

Відповідно графіку повернення кредиту вбачається, що боржник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит щомісячними платежами 179 місяців оплачувати по 209 доларів США та в останній 180-й місяць повернути решту кредиту 189 доларів США, що взагалі становить 37600 доларів США (179*209 + 189).

Умовами кредитного договору передбачена оплата процентів за користування кредитом, яка має здійснюватися з 01 по 10 число включно кожного місяця наступного за тим, за яким ОСОБА_5 були нараховані такі проценти.

Як вже зазначалося граничиний строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором 21.07.2021 року, боржником останній платіж черговий платіж в сумі 18,62 доларів США з повернення тіла кредиту здійснений 09.02.2015 року (а. с. 28). Проте простроченої заборгованості за тілом кредиту, як це вбачається з представленого банком розрахунку, у позичальника не було. Тобто на час звернення банку з вимогою до позичальника та на час звернення до суду з цим позовом, позичальник випереджав графік повернення тіла кредиту. Зокрема станом на 08.02.2016 року максимальний залишок заборгованості з тіла кредиту становив 13983 доларів США за гарфіком, а фактично позичальник був винен банку 7968,23 доларів США.

Проте, як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, первісна процентна ставка 11,8% річних позичальник востаннє сплатив проценти за користування кредитними коштами 09.02.2015 року в сумі 81,37 доларів США. Після цієї дати боржник до часу подання позову до суду більше не сплачував проценти та мав прострочену заборгованість.

Таким чином Банк мав підстави та правомірно скористався своїм правом на зміну строку виконання зобовязань за кредитним договором. Тому суд першої інстанції обгрунтовно задовольнив вимоги позивача про стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.

Що стосується вимог, заявлених до поручителя, то судова колегія враховує наступне.

Вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, Банк направив до поручителя 28.10.2015 року. Строк встановлений у вимозі про усунення заборгованості за кредитним договором за відсутності доказів про вручення сплив на 41-й день з дня відправлення кореспонденції, тобто 08 грудня 2015 року. До суду з позовом до боржника і поручителя ОСОБА_5 звернувся 11.02.2016 року.

Таким чином відсутні підстави вважати, що порука припинилася в цілому.

Разом з тим кредитним договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами, а тому саме з часу несплати кожного з платежів починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя.

При цьому, шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором.

Суд першої інстанції не перевірив, чи припинилась порука у звязку зі спливом шестимісячного строку окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про визнання поруки припиненою згідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, яка є обов`язковою для всіх судів України.

З урахуванням того, що умовами кредитного договору від 21.07.2008 року передбачено повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом щомісячними платежами останній платіж з повернення кредиту боржником здійснений 09.02.2015 року, прострочена заборгованість по тілу кредиту виникла 27.02.2015 року і більше не припнялася, останній платіж з сплати процентів здійснений 09.02.2015 року, а до суду Банк звернувся з позовом до поручителя 11.02.2016 року внаслідок чого шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя слід обраховувати до кожного періодичного платежу.

Оскільки прострочення зі сплати тіла кредиту відповдіно встановленого графіку повернення платежів не відбулося, а вимоги щодо повернення тіла кредиту стосуються платежів, які підлягають стягненню у звязку з використанням банком права вимагати виконання договору споживочого кредиту достроково, то порука припинилася лише в частині щомісячних протсрочених платежів по сплаті процентів за користуванням кредиту, які повинні були здійснюватися до 11.08.2015 року за шість місяців, що передували зверненню до суду.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.08.2015 року, коли мав бути, але не був здійснений черговий платіж по сплаті процентів за користування кредитом за липень 2015 року сумарна заборгованість по пені склала 472,79 доларів США.

Станом на 08.02.2016 року сумарна заборгованість по процентам склала 953,37 доларів США. Тобто за останні 6 місяців, що передували зверненню позивача до суду з позовом, заборгованість по процентам за користування кредитом складає 480,58 доларів США (953,37-472,79).

Отже щодо вказаних сум простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом до 11.08.2015 року в сумі 472,79 доларів США, порука ОСОБА_4. припинилася.

Разом з тим щодо решти заборгованості по тілу кредиту, процентах в сумі 480,58 доларів США, виходячи з дати пред`явлення вимоги (позову до суду) порука не є припиненною і тому в ціх межах ОСОБА_4, як поручитель, несе солідарну відповідальність разом з ОСОБА_6

Відносно вимог про стягнення пені зі сплати процентів судова колегія звертає увагу на таке.

До суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі і стягнення пені, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 11.02.2017 року.

Вимоги про стягнення пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом заявлені за період з 11.04.2015 року до 08.02.2016 року в сумі 4567,16 грн. За тілом кредиту пеня не нараховувалася, у звязку з відсутністю прострочення за цим видом платежу.

Тобто, період нарахування пені за прострочення сплати відсотків заявлений за останні 10 місяців, що передували зверненню до суду з даним позовом.

Задовольняючи вимоги про стягнення пені в сумі 4567,16 грн. нараховану за несвоєчасну спату процентів за кредитним договором суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2015 року у справі № 6-79цс14.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від у справі № 6-145цс14 від24.09.2014 року.

У відповідності до п. 7.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій,Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити ОСОБА_5 пеню в наступному порядку, зокрема: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ у гривні до ваолюти заборгованості станом на дату гнарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожний день прострочення,включаючи день погашення заборгованості.

Тобто, оскільки пеня сплачується щоденно, то пеня за кредитним договором, предметом якого є платежі в іноземній валюті, має перераховавуватися за курсом НБУ у гривню щоденно з наростаючим підсумком у національній валюті за весь період стягнення.

Проте, суд першої інстанції погодився з розрахунком, де пеня визначена з наростаючим підсумком в іноземній валюті за весь період нарахування і перерахована у гривню за курсом НБУ, який був день розрахунку заборгованості.

Суд першої інстнації на зазначене уваги не звернув, про правові наслідки подання або неподання уточненого розрахунку пені представнику позивача не розяснив, та помилково погодився з розрахунком пені за процентами по кредитному договору, який не заснований на умовах цього кредитного договору.

При таких обставинах, враховуючи невірний розрахунок пені шляхом підсумку заборгованості в доларах США та застосуванням курсу НБУ за курсом на день проведення перерахунку, який був помилково покладений судом в основу рішення та висновків суду про задовлення вимог в цій частині у заявленому розмірі, рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення судова колегія виходить з наступного.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судова колегія, враховуючи відсутність в судовому засіданні представника ПАТ «УкрСиббанк» постановила ухвалу, в якій довела до відома керівництва банку про можливість здійснити розрахунок пені у відповідності до умов кредитного договору та відповідних правових позицій Верховного Суду України викладених у відповідних постановах в порядку ст. 360-7 ЦПК України або скористатися послугами ліцензованого спеціаліста чи заявити відповідне клопотання до суду прот призначення судово-економічної експертизи.

Ухвала отримана представником позивача під підпис в приміщенні апеляційного суду Одеської області 18.05.2017 року.

Проте у наступне судове засідання 15.06.2017 року о 14-00 г. представник позивача будучи належним чином повідомленим не з`явився, клопотання про приєднання розрахунку заборгованості по пені за процентами або клопотання про призначення судово-економічної експертизи до апеляційного суду Одеської області не подано.

При таких обставинах, судова колегія не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог про стягнення пені у відповідності до доданого до позову розрахунку заборгованості по пені, оскільки даний розрахунок не відповідає порядку розрахунку пені, передбаченому умовами кредитного договору від 21.07.2006 року. Зокрема у розрахунку пеня визначена з наростаючим підсумком в іноземній валюті за весь період нарахування і перерахована у гривню за курсом НБУ, який був день розрахунку заборгованості, в той час як умовами кредитного договору передбачено,що пеня за кредитним договором, предметом якого є платежі в іноземній валюті, має перераховавуватися за курсом НБУ у гривню щоденно з наростаючим підсумком у національній валюті за весь період стягнення.

Отже, у вимогах про стягнення пені за прострочення сплати процентів за кредитним договором в заявленій до стягнення сумі 4657,16 грн, слід відмовити за недоведеністю.

Таким чином вимоги до боржника та поручителя про солідарне стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом в межах останніх 6 місяців, що передували зверненню до суду, а всього в сумі 8448,81 доларів США - підлягають задоволенню

Вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, яка виникла до шестимісячного строку, що передував зверненню до суду з поручителя 472,79 доларів США підлягає стягненню з боржника, у вимогах про стягнення даної суми заборгованості з поручителя слід відмовити.

Також слід відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення сплати процентів за кредитним договором в сумі 4657,16 грн.

Як вбачається з квитанції (а. с. 41) та у відповідності до Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду з позовом, розмір судового збору сплаченого позивачсем складав 3536,29 грн., які позивачем були перераховані до Держбюджету України.

У зв`язку зтим, що позовні вимоги були задоволені у повному обсязі та заборгованість за кредитним договором була стягнута з відповідачів в солідарному порядку, суд вирішуючи питання про судові витрати, стягнув з відповідачів судовий збір сплачений позивачем в рівних частках по 1768 грн. 15 коп.

Ухвалюючи нове рішення апеляційний суд набув висновку про солідарне стягнення з відповідачів 8448,81 доларів США, що еквівалентним на час здійснення розрахунку заборгованості 218908 грн. 66 коп. Тому сума судвого збору,що припадає відшкодуванню на частину боргу, яка стягується з обох відповідачів солідарно складає 2189 гр.08 коп. (218908,66*1%), тобто по 1094 грн. 54 коп. з кожного.

Крім того, з позичальника особисто слід стягнути 472,79 доларів США (еквівалент 12249,98 грн). Тому пропорційна стягненню сума судового збору, що підлягає відшкодуванню з відповідача становить 122,5 грн.

Тому з ОСОБА_2, підлягає стягненню судовий збір 1217 грн.04 коп., а з ОСОБА_4 - 1094 грн. 54 коп.

Таким чином, судова колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог, стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 8448,81 доларів США, стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором по процентам за користування кредитом в сумі 472,79 доларів США доларів США. Решта заявлених вимог задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_4 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 липня 2006 року по тілу кредиту в сумі 7968,23 доларів США та за процентами за користування кредитними коштами в сумі 480,58 доларів США, а всього на загальну суму 8448,81 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 липня 2006 року за процентами за користування кредитними коштами в сумі 4472,79 доларів США.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1217 грн.04 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1094 грн. 54 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_9