Номер провадження: 22-ц/785/6743/17
Номер справи місцевого суду: 521/2354/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О. Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління капітального будівництва Одеської міської Ради, Виконавчого комітету Одеської міської Ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року,-

встановила:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.08.2003 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «Златоград», було укладено Інвестиційно-підрядний договір, за умовами якого Відповідач (Замовник) замовляв у ТОВ «Златоград» підрядні роботи із будівництва, зазначеного житлового комплексу «Золоте Руно» по АДРЕСА_1.

11.03.2005 року між ним ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» було укладено інвестиційний договір № 11/03/1ИМ, відповідно до умов якого позивач, як інвестор здійснив внесок інвестицій у вигляді грошових коштів у розмірі 39199 дол. США за придбання двох однокімнатних квартир, площею по 62,71кв.м. кожна, а ТОВ «Златоград» зобов'язувалося здійснити будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» по АДРЕСА_1.

Однак, у процесі будівництва прокуратурою м. Одеси, було винесено протест на рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 366 від 17.09.1992р., яким було виділено земельну ділянку під будівництво будинку та постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2015 р. рішення Одеської міської ради, про передачу УКБ Одеської міської ради земельних ділянок площею 23420 кв.м., для будівництва житлового комплексу «Золоте Руно», було визнано незаконним та скасовано.

Позивач посилався на те, що незаконними діями Управління капітального будівництва Одеської міської ради йому спричинена матеріальна шкода у розмірі фактично внесених інвестиційних коштів 39199 дол. США та моральна шкода у розмірі 1 000 000 грн.

Позивач просив суд, стягнути солідарно з Управління капітального будівництва Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради на його користь матеріальну шкоду у розмірі - 1 061 116,93 гривень та моральну шкоду у розмірі - 1 000 000 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління капітального будівництва Одеської міської Ради позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Одеської міської Ради заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління капітального будівництва Одеської міської Ради, Виконавчого комітету Одеської міської Ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено (а.с.123-127).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.129-132).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2003 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «Златоград», було укладено Інвестиційно-підрядний договір, предметом якого являлася співпраця Сторін по будівництву та інвестуванню комплексу житлових будинків та не житлового торгівельного комплексу «Золоте руно» далі «Об'єкт» по АДРЕСА_1 (а.с.11-22).

Відповідно до п.2.3.та п.2.4. зазначеного договору , загальний об'єм притягнення інвестицій в будівництво жилого комплексу УКБ ОМР складає - 20%, загальний об'єм притягнення інвестицій в будівництво житла ТОВ «Златоград» складає - 80% , нежитлового торгового комплексу - 100%.

Частиною 5 даного договору на Управління капітального будівництва Одеської міської ради покладалися наступні обов'язки, зокрема:

5.1.1. забезпечити передачу по акту ТОВ «Златоград» майданчика під будівництво об'єкту на період його будівництва, згідно плану-схеми, відображеної у Додатку №4; 5.1.2. оформити дозвіл у ДАБК на будівництво зазначеного об'єкту на ТОВ «Златоград»;

5.1.3. здійснити відселення жильців зі всієї площі земельної ділянки приватного сектору в будинки, побудовані Стороною-1 УКБ ОМР, або в житло придбане на вторинному ринку. Терміни відселення узгоджуються зі Стороною-2 ТОВ «Златоград».

05 березня 2004 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської Ради та ТОВ «Златоград», укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційно-підрядного договору від 06.08.2003 року, згідно з якою, внесено зміни та доповнення в договір.

11 березня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград», був укладений Інвестиційний Договір № 11/03/1-ИМ, згідно з яким Інвестор здійснює вкладення інвестицій у вигляді власних грошових коштів а Підприємство здійснює будівництво житлового комплексу «Золоте руно» по АДРЕСА_1. Індивідуальним об'єктом інвестування являється 2-х кімнатна квартира, загальною площею - 91,85 кв.м. (а.с.33-35).

30 березня 2009 року внесено зміни до Договору Інвестування № 11/03/1 ИМ від 11 березня 2005 року, згідно з яким п.1.2 та 8.1 Договору рахувати в наступній редакції: 1.2. Індивідуальним об'єктом інвестування являються дві однокімнатні квартири, житлового комплексу «Золоте Руно» по АДРЕСА_1 загальною площею 125,42 кв.м.(а.с.36-37).

Позивачем на виконання умов інвестиційного договору від 11.03.2005 року та додаткової угоди від 30.03.2009 року на рахунок ТОВ «Златоград» були внесені кошти у розмірі 219400 грн. ,що підтверджується квитанціями № 4 від 2009 року, № 7 від 22.04.2009 року , № 47 від 11.03.2005 року (а.с.39).

Звертаючиь з зазначеним позовом , ОСОБА_2, як на підставу обґрунтування своїх вимог, посилався на положення ст. 1173 ЦК України .

Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей можна включити: суб'єктний склад завдавачів шкоди, завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми. Ними можуть бути різні накази, рішення, розпорядження, вказівки або інші владні приписи (причому не має значення, зроблені вони в усній чи у письмовій формі), які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, органів влади АР Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, шкода у зазначеній сфері можу бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності. Адже при здійсненні владно - адміністративних відносин вимагається активність і неприйняття необхідних заходів, передаюче них законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди. Якщо шкода завдається не у сфері владно-адміністративних відносин, а у господарський або технічній діяльності органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, вона відшкодовується не за правилами ст.1173 ЦК України , на загальних підставах (ст.1166 ЦК України). Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки, органів місцевого самоврядування вважаються діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійсненні поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльність завдавача шкоди має бути доведена. Суб'єктом відшкодування завданої шкоди виступає держава, Автономна республіка Крим та орган місцевого самоврядування, тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим, бюджетів органів місцевого самоврядування.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

ОСОБА_2, пред'являючи вимоги до Виконавчого комітету Одеської міської Ради виходив з того, що 25.09.2012 року отримав від Виконавчого комітету ОМР гарантійний лист яким цей комітет гарантував йому виконання всіх зобов'язань УКЮ ОМР за Інвестиційно-підрядним договором від 12.08.2003 року.

Проте, зазначений гарантійний лист не може бути безспірним доказом обґрунтованого звернення позивача з зазначеним позовом та вини ВК Одеської міської ради у спричиненні майнової шкоди позивачу .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 вірно посилався на те, що Одеська міська Рада при прийнятті рішення № 2271 від 22.01.2008 року, яким затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок та надано управлінню капітального будівництва Одеської міської Ради в оренду земельні ділянки загальною площею - 2,3420 га за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого проектування та будівництва громадсько-житлового комплексу з підземним паркінгом, при наявності невирішених у встановленому законом порядку майнових питань з усіма власниками житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться у запроектованих земельних ділянках, діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Позивачем не доведено неправомірних винних дій Управління капітального будівництва Одеської міської Ради, при укладенні Інвестиційно-підрядного договору 06 серпня 2003 року між УКБ Одеської міської Ради та ТОВ «Златоград»,а надані позивачем докази не підтверджують і відповідно причинного зв'язку між шкодою завданою позивачу та зазначеним Договором.

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову, правомірно посилався на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року,якою визнано протиправним рішення Одеської міської Ради, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року, яким за ОСОБА_2 визнано інвестиційні права на індивідуальний об'єкт інвестування у вигляді двох однокімнатних квартир, будівельні номери № 2 та №7 на 4-ому загальному, 1-му житловому поверсі (отм.12,00 м.) 18-й поверхового будинку корпус «А» загальною площею 2х62,71= 125, 42 в житловому комплексі «Золоте Руно», за адресою будівництва: по АДРЕСА_1, відповідно до інвестиційного договору № 11/03/1 ИМ від 11 березня 2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» та вірно посилався на те,що ОСОБА_2 є потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками злочинів передбачених ст.ст.191 ч. 5, ст. 190 КК України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди ,судом першої інстанції вірно встановлено, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані достатні докази вини відповідачів у спричиненні позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова