Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
_____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м. Первомайськ

Справа :484/361/17

Номер провадження : 2/484/477/17

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Фортуни Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Левицької І.С.,

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайськ цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про зміну дати звільнення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 28.10.2008 р. між нею та ФОП ОСОБА_3 (далі відповідач) було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, відповідно до якого вона була працевлаштована продавцем магазину продовольчих товарів, власником якого є відповідач. Зазначений трудовий договір було зареєстровано у встановленому законом порядку в ПМРЦЗ за № 1; відповідний запис було внесено до трудової книжки. На вказаній посаді позивач працювала до 27.12.2016 р.: приймала новий товар, реалізовувала його тощо. В грудні 2016 р. власник магазину повідомив про продаж магазину та її звільнення. Відповідно до запису в трудовій книжці трудовий договір з нею було знято з реєстрації 27.12.2016 р.; саме з того часу вона перестала працювати; в цей день їй було видано трудову книжку із записами. Після отримання трудової книжки позивач дізналася, що за № 24 внесено запис про звільнення її 31.03.2016 р. за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). З підставами звільнення позивач згодна, з датою звільнення ні, оскільки працювала до 27.12.2016 р. Позивач вважає, що відповідач порушив норми КЗпП України, у звязку з чим просить зобовязати відповідача внести зміни до запису № 24 в трудову книжку, а саме: змінити дату звільнення на 27.12.2016 р. Крім того, позивач зазначає, що пропустила строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, у звязку з тим, що про дату свого звільнення вона дізналася 27.12.2016 р., намагалася вирішити питання з відповідачем мирним шляхом, через брак коштів вимушена була звернутися до Вознесенського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги і лише 20.01.2017 р. було забезпечено її право на таку допомогу. Для отримання правової допомоги позивач звернулася тільки 28.01.2017 р. через сімейні обставини. У звязку з викладеним просить поновити їй строк звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що фактично трудові відносини між ним та позивачем було припинено 31.03.2016 р.; трудова книжка завжди зберігалась у позивача, оскільки він не має можливості зберігати її у себе; запис в трудову книжку було зроблено у грудні 2016 року, оскільки позивач саме тоді надала йому трудову книжку. Крім того, зазначає, що він дозволив позивачу здійснювати свою діяльність у приміщенні його кафе з метою збереження майна.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, суд дійшов до таких висновків.

Між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 28.10.2008 р. було укладено на невизначений строк трудовий договір між працівником і фізичною особою. Зазначений договір зареєстровано 28.10.2008 р. у Первомайському міськрайонному центрі зайнятості за № 1; знято з реєстрації 27.12.2016 р.

Відповідно до умов даного договору працівник ОСОБА_1 зобовязалася виконувати обовязки продавця продовольчих товарів; фізична особа оплачувати працю працівника в розмірі ? частки мінімальної заробітної плати на місяць; час виконання робіт з 15:00 до 24:00; вихідні дні два вихідних на тиждень; тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання згідно з графіком відпустки.

В п. 17 договору зазначено, що трудовий договір розірваний сторонами 31.03.2016 р., звільнена на підставі п. 1 ст. 36 (за згодою сторін); зазначений пункт підписано сторонами.

Трудова книжка на імя ОСОБА_1 серії БТ-ІІ № 4314181 містить за № 23 такий запис: 28.10.2008 р. ФОП ОСОБА_3, прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів за трудовим договором № 1 від 28.10.2008 р., зареєстрованим в Первомайському міськрайонному центрі зайнятості Миколаївської області; трудовий договір № 1 зареєстровано 28.10.2008р.

За № 24 вищезазначена трудова книжка містить такий запис: 31.03.2016 р. звільнена з роботи по ст. 36 п. 1 КЗпП України (за згодою сторін); трудовий договір № 1 знято з реєстрації 27.12.2016 р.

Крім того, в трудовій книжці міститься запис, що запис за № 23 не завірено Первомайським МРЦЗ.

З показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що позивач протягом квітня грудня 2016 року працювала у приміщенні кафе, яке належить відповідачу. Але з показів зазначених свідків не може бути встановлено фактичну дату припинення трудових відносин між сторонами.

Відповідно до платіжних відомостей за 2016 рік заробітна плата ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_3 не виплачувалась.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін.

Відповідно до п. 7 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 р. (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 320 від 14.10.2010 р.) (далі Порядок), якщо працівник був відсутнім при проведенні державної реєстрації трудового договору, відповідальна особа центру зайнятості повертає фізичній особі (або дорученням уповноваженій нею особі) два примірники такого договору з відміткою про реєстрацію; фізична особа зобов'язана вручити під розписку працівникові один примірник зареєстрованого трудового договору протягом трьох робочих днів з дня його надходження, про що робиться відповідний запис у книзі реєстрації, а також повернути йому трудову книжку із записом про прийняття на роботу.

Згідно з п. 8 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Відповідно до п. 14 Порядку записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи.

Згідно з п. 16 Порядку посадова особа центру зайнятості повинна ознайомити присутні сторони або сторону під підпис у журналі щодо порядку реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання.

Відповідно до п. 2.9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при домовленості між

працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами; анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у постанові Верховного суду України 6-2426цс15 від 16 березня 2016 року, "статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі:

1. вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду);

2. розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду);

3. розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду)".

Предметом спору в даній справі є зміна дати звільнення, тому за правилами ст.233 КЗпП України позивач повинна була звернутись до суду в тримісячний строк з дня, коли вона дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Оскільки позивач про порушення свого права дізналася 27.12.2016 р., що не заперечувалось сторонами, суд приходить до висновку, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав в строк, передбачений чинним законодавством.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що підписами сторін у п. 17 трудового договору засвідчено дату та підставу звільнення позивача, а саме: 31.03.2016 р., звільнена на підставі п. 1 ст. 36 (за згодою сторін), позивач належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог суду не надала, як і не надала доказів анулювання домовленості між сторонами щодо дати звільнення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а позовна заява є такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає віднесенню за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 36, 233, 234КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зміну дати звільнення відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення в той же строк з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Ю. Фортуна