Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1671/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. С.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

11.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Савченко Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

УСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, а разом 3000 грн. щомісячно з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 квітня 2007 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2016 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем. В позові зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дітей, оскільки матеріально не допомагає, окрім несистемного придбання продуктів. Згоди щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ст. Степ Оловянського району Читинської області, зареєстрованого АДРЕСА_2, жителя АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області, зареєстрованої АДРЕСА_2, жительки АДРЕСА_1, щомісячно аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, а разом - 2000 грн., починаючи з 20 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_2, ставить питання про зміну судового рішення в частині визначеного розміру аліментів з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалення нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі ? частки від доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Судом неправильно застосовано норми СК України, які набрали чинності 08.07.2017 року, оскільки позов подано 17.03.2017 року і до даних правовідносин мають застосовуватися норми, які діяли на час подачі позову, крім того суд зазначав, що стягнення аліментів може бути визначене в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно і до ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а відповідач може надати таке утримання, оскільки виключно позивач наділений правом вибору способу стягнення аліментів. Проте, для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі платник аліментів повинен мати офіційне місце роботи та офіційний заробіток, мати нерегулярний або мінливий дохід або ж отримувати частину доходу в натурі, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження працевлаштування та отримання відповідачем офіційного доходу матеріали справи не містять та позивачем не надано, відповідно правових підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не було. Вважає, що розмір аліментів, визначений судом з порушенням принципу виваженості, розумності та справедливості, так, не встановлено доказів на підтвердження матеріального становища дітей, необхідності зазначеного позивачем щомісячного мінімально необхідного розміру для утримання дітей саме 3000 грн., позивач, на думку відповідача, фактично перекладає свою частину обов'язку з матеріального утримання на батька дітей, хоча батьки зобов'язані рівною мірою утримувати дітей. Крім того, суд задовольнив вимогу про стягнення додаткових витрат відповідно до вимог ст. 185 СК, але така вимога не заявлялася. Також, суд, визначаючи розмір аліментів, не взяв до уваги кредитні зобов'язання відповідача по кредитному договору від 06.06.2013 року, згідно умов якого банк надав в кредит кошти позивачу, а виплати здійснюються виключно відповідачем, що не заперечувалося позивачем. Відповідач згоден платити аліменти на утримання дітей в розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1066,20 грн. (мінімальний розмір аліментів на дітей з 6 до 18 років у 2017 році становить 533,10 грн.) щомісячно на двох дітей. Судом не обґрунтовано позицію щодо можливостей відповідача щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.198-201).

Від ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_2, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному, проте доказів суду не надано (а.с.202-204).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

28 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №155, який розірваний рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2016 року, що набрало законної сили 21.11.2016 року (а.с.9-10).

ОСОБА_5 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 22.04.2017 року виконавчим комітетом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.111).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 20 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 24 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва (а.с.11, 12).

Згідно довідки про склад сім'ї за №605, виданої 17 березня 2017 року виконавчим комітетом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, діти числяться разом з ОСОБА_5 в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області (а.с.14).

В судовому засіданні встановлено, що діти сторін на час розгляду справи фактично проживають разом з ОСОБА_5 в смт. Коцюбинське Ірпінського району Київської області та навчаються в Ірпінській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №18 Ірпінської міської ради Київської області, що підтверджується наданими позивачем довідками за №№222, 223 від 05.07.2017 року, що підтверджується довідками (а.с.124-125).

Згідно наданих представником відповідача копій чеків, які досліджені в судовому засіданні, та достовірність інформації про купівлю певних товарів, визнано позивачем, підтверджують, що відповідач купував дітям харчування 08.06.2016 року на суму 218 грн. 50 коп. (а.с.79), приладдя для школи 15.07.2016 року на суму 334 грн. (а.с.81), продукти харчування 20.11.2016 року на суму 225 грн. 78 коп. (а.с.82), взуття 10.07.2016 року на суму 1290 грн. (а.с.85), іграшку Фербі Бум 29.07.2014 року на суму 790 грн. (а.с.91), а також згідно квитанції від 07.08.2014 року перераховував позивачу грошові кошти в сумі 500 грн. для дітей (а.с.92). Інші досліджені чеки не підтверджують надання матеріальної допомоги відповідачем, оскільки в таких документах відсутня інформація про покупця товару, а позивач в судовому засіданні заперечувала про отримання дітьми речей, які зазначені на таких чеках (а.с.76-78, 80, 83-84, 86-90, 93-100), а тому такі докази є неналежними.

Суд зазначав, що відповідач частково надає матеріальну допомогу, однак така допомога є недостатньою для гармонійного розвитку дітей, враховуючи незначні витрати відповідача, що призвело позивача звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VІІІ від 08.06.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, тобто після звернення представником позивача з відповідним позовом до суду, було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема змінено порядок визначення розміру аліментів.

Представник відповідача вважала, що застосуванню підлягають норми Сімейного кодексу України, які діяли на час звернення представника позивача з позовом до суду, однак суд не погодився з таким твердженням, оскільки спір між сторонами хоч і виник до набрання чинності відповідних змін, однак існує і на час розгляду справи, а тому суд не може застосовувати акт цивільного законодавства, який втратив чинність. Суд визначає порядок сплати та розмір аліментів під час дії нових норм, з урахуванням норм ст. 5 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, поміж тим розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Судом встановлено, що діти, які потребують матеріальної допомоги, проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні, відповідач, як батько дітей, також зобов'язаний утримувати їх до досягнення повноліття і таке утримання може бути визначене в твердій грошовій сумі, яке обрано позивачем.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд врахував: стан здоров'я дітей, одна з яких (ОСОБА_6.) має алергічне захворювання та потребує дієтичного харчування, догляду за шкірою, що підтверджується консультативним висновком від 01.03.2017 року (а.с.126); те, що відповідач визнав позов частково, є працездатним, працює неофіційно та має нерегулярний дохід у вигляді грошових коштів, про що зазначив під час слухання справи, у нього є щомісячні зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується копією кредитного договору від 06.06.2013 року (а.с.64-74), інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має; позивач працює та отримує заробітну плату, розмір якої за період з березня по травень 2017 року склав 14155,56 грн. (а.с.110).

Із врахуванням розміру прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 8 років, який згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.05.2017 року становить 1777 грн., суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну.

Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, яка хворіє, позивачем не заявлялись і судом не розглядались.

Застосування матеріальної норми права - це реалізація диспозиції і санкції цієї норми права.

Ураховуючи те, що до змісту реалізації диспозиції норми матеріального права входять: встановлення судом юридичних правових фактів як умов наявності правовідносин, визначення об'єктивної істини юридичних фактів, правильна правова оцінка фактичних обставин.

Статтею 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До цивільних відносин, які виникли раніше, новий акт цивільного законодавства застосовується стосовно прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як випливає з ч. 3 ст. 5 ЦК, для цього необхідне додержання трьох умов: 1) відносини належать до сфери цивільно-правового регулювання; 2) акт, що регулював їх, утратив чинність; 3) права і обов'язки по цих відносинах виникають і після набрання чинності новим актом цивільного законодавства. Якщо акт цивільного законодавства, що регулював цивільні відносини, втратив чинність, новий нормативно-правовий акт з моменту набрання ним чинності застосовується до юридичних фактів цивільного права та породжуваних ними цивільних прав і обов'язків.

При вирішенні спору суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми СК України, які діяли на момент ухвалення судового рішення, з урахуванням норм Закону №2037-VІІІ від 08.06.2017 року, що регулюють аліментні права та обов'язки, що виникли, існують та продовжують існувати й після ухвалення судового рішення.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: