Справа № 462/4509/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Львівелектромаш» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суду з позовом до ПАТ «Львівелектромаш», в якому, уточнивши позовні вимоги (а.с. 39-40), просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 28.04.2016 року по 18.07.2016 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 30.03.2017 року, що разом складає 32719,96 грн., індексацію заробітної плати за вказаний період в розмірі 1592,31 грн. та компенсацію за невикористану відпустку за період з 03.03.2015 року по 18.07.2016 року, що становить 2323,41 грн., а всього 36635,68 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до ст.94 КЗпП України трудові відносини між ним і ПАТ «Львівелектромаш» припинені лише 18.07.2016 року. При цьому, згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2016 року стягнуто на його користь із підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2015 року по 27.04.2016 року включно, проте заробітну відповідачем за період з 27.04.2016 року по 18.07.2016 року в сумі 5612,36 грн. йому не виплачено. Також відповідачем не було нараховано йому належної за чинним законодавством компенсації за невикористану відпустку, та відповідно до ст.95 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та ст.18 Закону України «Про держгарантії» не було визначено і виплачено помісячного розміру індексації його доходу. Зазначає також, що по даний час вказані виплати йому не здійснені, тому просить стягнути на підставі ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку по 30.03.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначивши, що ПАТ «Львівелектромаш» дійсно за вказаний період, з 28.04.2016 року по день звільнення 18.07.2016 року, не виплатило позивачу заробітну плату, а також компенсацію за невикористану відпустку і індексацію доходу. У звязку з цим ОСОБА_4 має право згідно ст.117 КЗпП України вимагати виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.Проте вони не погоджуються із наданим позивачем розрахунком, вважають його некоректним. Так, ОСОБА_4 в розрахунку невірно вказано розмір окладу 2182,60 грн., тоді як згідно штатного розпису його оклад становить 1970,00 грн. Крім того, згідно представленого позивачем розрахунку, його середня заробітна плата становить 179,78 грн./день (в тому числі враховано компенсацію за невикористану відпустку), однак позивачем не було враховано п.п. б п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, згідно якого не враховується при розрахунку середньої зарплати одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо). Враховуючи наведене, заробітна плата позивача з 28.04.2016 року по день звільнення становить - 5253,33 грн., 2673,66 - компенсація за невикористану відпустку, 1592,31 грн. індексація та 26452,00 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.07.2016 року по 04.05.2017 року.Таким чином, підприємство станом на 04.05.2017 року заборгувало позивачу 35971,30 грн. Проте, позивачу 04.05.2017 року ПАТ «Львівелектромаш» поштовими переказами було здійснено виплату заборгованості в розмірі 28956,90 грн., що складає вказану суму заборгованості з відрахуванням податку з доходів громадян та інших обов'язкових відрахувань до спеціальних фондів, які підлягають відрахуванню бухгалтерією підприємства при виплаті позивачу. Тому вважають, що на час розгляду справи відповідачем задоволено вимоги позивача, виходячи з підстав позову, а відтак в задоволенні позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працював начальником зміни відділу організації контролю за збереженням власності та пропускним режимом ПАТ «Львівелектромаш».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено, зобовязано адміністрацію ПАТ «Львівелектромаш» допустити ОСОБА_4 до роботи з 28.04.2016 року, стягнуто з підприємства користь ОСОБА_4 34212,78 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відсторонення за період з 03.03.2015 року по 27.04.2016 року включно (а.с.3-5).

Згідно наказу № 2-рк від 06.07.2016 року про припинення трудового договору позивача звільнено 18.07.2016 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 2).

Також встановлено, що при звільненні 18.07.2016 року з позивачем не проведено розрахунку, не виплачено заробітну плату за період з 28.04.2016 року по 18.07.2016 року, індексацію заробітної плати за вказаний період, а також компенсацію за невикористану відпустку за період з 03.03.2015 року по 18.07.2016 року.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із розяснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року), згідно з нормами ст.ст. 1, 2 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 %. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Крім того, відповідно до положень ст.83 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Враховуючи наведене, досліджуючи в судовому засіданні надані сторонами розрахунки заборгованості, суд приймає до уваги розрахунок відповідача, оскільки такий на думку суду є правильним, відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи і саме за таким розрахунком слід здійснювати виплати щодо заборгованості.

Як вбачається з довідки ПАТ «Львівелектромаш» № 55/14-499 від 10.05.2017 року посадовий оклад ОСОБА_4 за період 28.04.2016 р. по 18.07.2016 р. (по день звільнення) на посаді начальника зміни відділу організації контролю за збереженням власності та пропускним режимом становив 1970,00 грн. згідно штатного розпису, що підтверджується і відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам ПАТ «Львівелектромаш» (а.с.51, 52).

З розрахунку відповідача вбачається, що заробітна плата ОСОБА_4 з 28.04.2016 по день звільнення 18.07.2016 року становить 5253.33 грн., компенсація за невикористану відпустку за період з 03.03.2015 року по день звільнення 18.07.2016 року визначається в кількості 33 календарні дні і складає 2673,66 грн.

Так, сумарний заробіток за розрахунковий період 28843.18 грн. (згідно індивідуальних відомостей про нарахування з/плати/доходу застрахованим особам): липень 2015 р. 2676,51 грн., серпень 2015 р. 2327,40 грн., вересень 2015 р. 2560,14 грн., жовтень 2015 р. 2443,77 грн., листопад 2015 р. 2443,77 грн., грудень 2015 р. 2676 грн., січень 2016 р. 2211,03 грн., лютий 2016 р. 2443,77 грн., березень 2016 р. 3150,28 грн., квітень 2016 р. 1970,00 грн., травень 2016 р. 1970,00 грн., червень 2016 р. 1970,00 грн. При цьому, один календарний день становить: 28843,18 грн. : 356 календарні дні = 81,02 грн. Відповідно компенсація за невикористану відпустку становить: 81,02 грн. Х 33 = 2673.66 грн.

Індексація, згідно даного розрахунку, обчислена в розмірі 1592,31 грн., в тому числі за квітень 2016 року 24,93 грн., травень 2016 року 551,00 грн., червень 2016 року 667,00 грн., липень 2016 року 349,38 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2016 року по 04.05.2017 року становить 26452,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 132.26 грн. (середня заробітна плата за один день) * 200 днів (по день розрахунку) = 26452.00 грн. Середня зарплата за один день 132,26 грн. ((3940,00 грн. (заробітна плата за два останні місяці) + 1218,00 грн. (індексація) : 39 (робочі дні) = 132.26 грн.).

Відтак до виплати позивачу належало 5253,33 грн. (заробітна плата по день звільнення), 2673,66 грн. (компенсація за невикористану відпустку), 1592,31 грн. (індексація) та 26452,00 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 35971,30 грн.

Поряд з цим, копіями квитанцій (а.с. 50) підтверджуються доводи представників відповідачів, що 04.05.2017 року ПАТ «Львівелектромаш» поштовими переказами здійснило виплату заборгованості ОСОБА_4 в розмірі 28956,90 грн., що складає вказану суму заборгованості з відрахуванням податку з доходів громадян та інших обов'язкових відрахувань до спеціальних фондів, які підлягають відрахуванню бухгалтерією підприємства при виплаті позивачу. Отримання ОСОБА_4 вказаної суми коштів від відповідача не заперечується представником позивача.

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що відповідач виконав свій обовязок по відношенню до позивача, виплативши всю суму заборгованості, тому в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд не бере до уваги покликання представника позивача на те, що позивачу виплачено суму заборгованості без врахування податків, оскільки згідно підпунктів 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що саме роботодавець є податковим агентом, який зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що за вказаних встановлених обставин виконання відповідачем зобовязань в повному обсязі перед позивачем щодо виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, індексації та середнього заробітку за весь часзатримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку,відсутні на час розгляду справи порушені права позивача, про які заявлено у позові і які би підлягали судовому захисту, а відтак позов не підлягає до задоволення.

Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, в даному випадку, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому такий компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Львівелектромаш» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.