Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої металевої опори, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить гараж у дворі комунального будинку по АДРЕСА_1 площею 13,2 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0018 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Даний гараж та земельну ділянку він купив у ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу гаража від 27 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 34.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 січня 2015 року було посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є його сусідами, які самовільно, без будь-якого дозволу, закопали залізну опору для вивішування білизни біля його гаража, на відстані 40 см. від стіни гаража, постійно вивішують сушити білизну, чим унеможливили йому вільний доступ до гаража та вільного користування спільним проїздом у дворі комунального будинку АДРЕСА_2. Через самовільно встановлену відповідачами залізну опору для вивішування білизни він не може розвернутися автомобілем при в'їзді та виїзді з гаража, не може провести ремонт та реконструкцію свого гаража, безперешкодно заїхати та виїхати із двору. Крім того, відповідачі загородили частину спільної земельної ділянки біля входу до своєї квартири і зробили клумбу. При цьому вказував на те, що він неодноразово звертався до відповідачів та просив знести вказану залізну опору.

З урахуванням зазначеного позивач просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом до його гаража у дворі комунального будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно встановленої металевої опори біля його гаражу у дворі комунального будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 задоволено та зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 демонтувати встановлену опору біля гаража.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2015 року належить гараж у дворі комунального будинку по АДРЕСА_1 площею 13,2 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0018 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0018 га, яка розташована у АДРЕСА_1 у межах згідно з планом та описом меж: від літ. А до літ. Б - землі загального користування - проїзд, від літ. Б до літ. А - землі КП «Надія», кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 січня 2015 року.

Також установлено, що з боку гаража, який належить позивачу, відповідачами встановлено металеву опору з бетонуванням основи для вивішування білизни.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно зі ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) (ст. 86 ЗК України). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст. 92 ЗК України). Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності: співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що самовільне встановлення відповідачами металевої опори, враховуючи її бетонування і розміщення у безпосередній близькості до стіни гаража позивача, порушує принципи земельних відносин, а саме, спільного, тобто за вираженою згодою усіх співвласників та співкористувачів, користування спільною прибудинковою територією, та порушує право позивача на користування частиною спільної земельної ділянки, а також порушує право власності позивача.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов