Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 384/168/17

№пр. 2/384/90/2017

10 травня 2017 року

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Сорокіної О.О.,

з участю секретаря судового засідання Сачко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Вільшанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області, про скасування розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акта на право приватної на землю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області, у якому просить скасувати розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 13 травня 2002 року №120-р, та визнати недійсним Державний акт на право приватної на землю від 08.07.2002 року серії Р1 №312991, виданий ОСОБА_2 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 червня 2000 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування права на земельну частку (пай) (надалі Договір). За цим договором ОСОБА_2 подарувала, а він прийняв у дар належне їй право на земельну частку (пай), яке посвідчується сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії КР № 0212471, виданим ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Кіровоградської області 04 лютого 1998 року відповідно до її рішення від 26 січня 1998 року за № 12-р (надалі Сертифікат). 05 червня 2000 року, на підставі укладеного Договору,

головою ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області внесено зміни до Сертифікату та зазначено, що право на земельну ділянку (пай) передано ОСОБА_1. Поряд з цим зазначає, що на час укладання Договору діяли номативно - правові акти, згідно з якими землі сільськогосподарського призначення перебували у вільному обігу, заборони відчуження таких земель не існувало. Мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення в Україні було введено лише після прийняття 18 січня 2001 року Верховною Радою України Закону України "Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)". Вказує, що на своє письмове звернення до Куцобалківської сільської ради за місцем знаходження земельної частки (паю) про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) він отримав відповідь про неможливість задоволення його заяви, оскільки на підставі зазначеного Сертифікату 08 липня 2002 року ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку за номером на плані №284 загальною площею 10,4492 га. та видано Державний акт на право приватної власності на землю. Отримавши відповідь від Куцобалківської сільської ради позивач вперше довідався про своє порушене право.

Вважаючи Договір укладеним у відповідності до діючого на той час законодавства України та чинним, та враховуючи що ОСОБА_2 на підставі сертифіката, що належить йому згідно Договору, незаконно оформила право приватної власності на земельну ділянку, чим порушила його право власності на землю, позивач просить скасувати розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 13 травня 2002 року № 120-р та визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю 08 липня 2002 року серії Р1 № 312991, виданий ОСОБА_2, та який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, в яких представник позивача уточнила позовні вимоги щодо скасування розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 13 травня 2002 року №120-р та просила скасувати це розпорядження в частині надання земельного паю в приватну власність ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0212471, на підставі якого було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №312991 від 08.07.2002 року на земельну ділянку площею 10,45 гектарів, кадастровий номер :02:000:0284. Поряд з цим позивач та його представник у своїх заявах просили залишити витрати позивача по судовому збору по фактично понесеним.

Відповідачі ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не зявилися, подали до суду клопотання, в яких просили розглядати справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26 січня 1998 року №12-р, ОСОБА_2 члену колективного сільськогосподарського товариства «Перемога», 04.02.1998 року було видано сертифікат серії КР №0212471 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога», розміром 9,89 умовних кадастрових гектарів. Вартість земельної частки (паю) становить 34625 грн. (а.с.12).

Згідно з договором дарування права на земельну частку (пай), посвідченого 02.06.2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар належне ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), яке посвідчується сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії КР № 0212471, виданим ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Кіровоградської області 04 лютого 1998 року відповідно до її рішення від 26 січня 1998 року за № 12-р. Цей сертифікат зареєстрований 06 лютого 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 70. Зазначеним Договором також передбачено, що місце розташування земельної частки (паю) є колективне сільськогосподарське підприємство "ПЕРЕМОГА" в с. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області (пункт 1.2. Договору); цільовим призначенням земельної частки (паю) є товарне сільськогосподарське виробництво (пункт 1.3. Договору); відповідно до Сертифіката розмір земельної частки (паю) складає 9,89 га. умовних кадастрових гектарів, її вартість становить 34 625 (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять п'ять) гривень (пункт 1.4. Договору); під час підписання цього Договору ОСОБА_2 передала Позивачу зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) (пункт 2.1. Договору); право на земельну частку (пай) перейшло до Позивача з моменту підписання цього Договору (пункт 2.3. Договору); цей Договір є підставою для внесення змін до зазначеного Сертифікату на право на земельну ділянку (пай) (пункт 2.5. Договору) (а.с. 13).

На підставі пункту 2.5 Договору, у звязку з передачею права на земельну частку (пай), до Сертифіката 05.06.2000 року було внесено зміни, згідно з якими право на земельну частку (пай) відповідно до договору дарування від 02.06.2000 року, було передано ОСОБА_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.12).

14 березня 2017 року позивач звернувся до Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області із заявою про виділення земельної ділянки в натурі на підставі Сертифіката (а.с.14).

З відповіді Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області від 14.03.2017 року №57 вбачається, що згідно поділу земель колективної власності на земельні частки (паї), громадянці ОСОБА_2 була виділена земельна частка (пай) за номером на плані № 284 загальною площею 10, 4492 га. (а.с.15).

Згідно з державним актом серії Р1 №312991 від 08.07.2002 року, на підставі розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області від 13.05.2002 року № 120-р ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка № 284 площею 10,45 га, розташована на території Котовської сільської ради.

Розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області від 13.05.2002 року №120-р було затверджено схему поділу земель колишнього КСП ім. Телішевського та КСП «Перемога». Передано у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), по колишньому ПСП ім. Телішевського загальною площею 2043,3 га. ріллі; по колишньому КСП «Перемога» - 3378,0 га. ріллі згідно зі схемою поділу земель та додатком №1.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Згідно з наказом Державного комітету України по земельним ресурсам "Про затвердження Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок" від 6 червня 1996 року N 14/5;48 (чинним на час укладання договору дарування), громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом..

Статтею 1 Закону України "Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)" від 18 січня 2001 року N 2242-III, було установлено, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб.

Таким чином, на час укладання договору дарування права на земельну частку (пай) від 02.06.2000 року, землі сільськогосподарського призначення перебували у вільному обігу, заборони відчуження таких земель не існувало.

Разом з цим, відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 Земельного кодексу України (в редакції на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень п. п. 2, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 26 вересня 2012 року по справі № 6-103 цс 12, та згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки ОСОБА_2 на день отримання державного акта на землю не була власником земельного сертифікату, то, відповідно, розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області від 13.05.2002 року №120-р «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам власникам земельних часток (паїв)» в частині передачі їй у приватну власність земельної ділянки № 284, розташованої на території Котовської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по колишньому КСП "Перемога", підлягає скасуванню, а Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №312991, виданий ОСОБА_2 ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Кіровоградської області 08 липня 2002 року, на підставі вказаного розпорядження - визнанню недійсним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати, пов"язані з розглядом справи, залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 214 - 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області, про скасування розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації та визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю - задовольнити.

Скасувати розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Кіровоградської області від 13.05.2002 року №120-р «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам власникам земельних часток (паїв)» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по колишньому КСП "Перемога", а саме: ОСОБА_2 земельної ділянки № 284, розташованої на території Котовської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №312991, виданий ОСОБА_2 ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Кіровоградської області 08 липня 2002 року, на підставі розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 13 травня 2002 року №120 - р, на земельну ділянку №284, площею 10, 45 га., розташовану на території Котовської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 270.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Вільшанський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Сорокіна