АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2674/16 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1675/К/17 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія № 26 (I) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Цвіркуна Сергія Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 09.08.2011 року встановлені причини його профзахворювання: радикулопатії, попереково-крижової переважно справа, та шийної, полісегментарних з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами.

Профзахворювання виникли внаслідок тривалої роботи в умовах впливу важкості праці на підприємстві відповідача.

Наслідками роботи у шкідливих умовах стало встановлення позивачу 21.09.2011 року первинно 30 відсотків стійкої втрати професійної працездатності, висновком МСЕК від 01.09.2016 р. позивачу встановлено 35 відсотків стійкої втрати професійної працездатності повторно.

Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день.

Позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 275600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 22000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, та збільшення стягнутої моральної шкоди з 22000 до заявленої позивачем суми, посилаючись на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не є тотожним розміру нанесеної позивачеві моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ІнГЗК» просить змінити рішення суду, зменшивши суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на добровільність тривалої праці позивача на підприємстві зі шкідливими умовами праці та користування певними пільгами, які надає такий трудовий стаж. Крім того, розмір моральної шкоди не обґрунтований та завищений, а втрата професійної працездатності жодним чином не може вплинути на можливість реалізації позивачем своїх повсякденних звичок та бажань. Також судом не враховано, що позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності з повторним переоглядом, що свідчить про можливе покращення стану його здоров'я.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.08.1997 року ОСОБА_1 був прийнятий на рудозбагачувальну фабрику підприємства відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування по 4 розряду; 23.04.2009 року переведений слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду в цех поточних та капітальних ремонтів гірничого, дробильно-збагачувального устаткування РЗФ-1,2, ДФ на виробничу дільницю по капітальним ремонтам збагачувального устаткування РЗФ-1, 2, ДФ; 05.08.2009 року переведений у цех поточних та капітальних ремонтів слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці з капітальних ремонтів збагачувального устаткування РЗФ-1; 30.11.2009 року звільнений по переводу в ТОВ «Промисловий ремонт» згідно ст. 36 КЗпП України (а.с. 7-10).

Відповідно до акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 09.08.2011 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_1, а саме:

- радикулопатії, попереково-крижової L5, S1, переважно справа, та шийної С5-С7, полісегментарних з вираженими порушеннями біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст., деформуючого артозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст., рецидивуючий перебіг. М 54.1.

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 26.07.2011 року.

Пунктом 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 09.08.2011 року встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування РУ-1 ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» з 01.12.2009 року по 01.04.2011 року, виконував важку фізичну роботу, показники якої перевищували нормативні через недосконалість технологічного процесу. Працюючи також з 21.08.1997 року по 30.11.2009 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування ЦПКР ВАТ «ІнГЗК» також виконував важку фізичну роботу.

Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (13 років 7 місяців) в умовах впливу важкості праці (а.с. 11-13). Судом встановлено. що на підприємстві відповідача - ОСОБА_1 в умовах впливу важкості праці пропрацював 12 років 3 місяці.

Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

При огляді МСЕК 21.09.2011 року ОСОБА_1 первинно встановлено профзахворювання з 19.09.2011 року по 01.10.2012 року з втратою професійної працездатності - 30 %. Встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 14).

При повторному огляді МСЕК 18.09.2012 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати профпрацездатності з 01.10.2012 року по 01.10.2013 року, повторно встановлена 3 група інвалідності (а.с. 15).

При повторному огляді МСЕК 17.09.2013 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати профпрацездатності з 01.10.2013 року по 01.10.2016 року, повторно встановлена 3 група інвалідності (а.с. 16).

При повторному огляді МСЕК 06.10.2016 року позивачу повторно встановлено 35 % втрати профпрацездатності з 01.10.2016 року по 01.10.2019 року, підтверджена 3 група інвалідності (а.с. 17).

ОСОБА_1 у зв'язку із професійним захворюванням періодично проходив лікування в медичних закладах в 2013, 2015; 2016 роках (а. с. 18-23).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 09.08.2011 року, причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (13 років 7 місяців) в умовах впливу важкості праці (а.с.11-13).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи предстаника відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Посилання представника ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 09.08.2011 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апеляційних скарг як представника позивача, так і представника відповідача стосовно необґрунтованості судом першої інстанції розміру стягнутої моральної шкоди та погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційних скарг про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 таПриватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: