Провадження № 2/742/1408/17
Єдиний унікальний № 742/2723/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Харченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення відповідачем кредитних коштів, а також іншої заборгованості, що утворилася у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором без номеру від 04 вересня 2013 року .

Посилаючись на ті обставини, що банк свої зобовязання перед позичальником виконав у повному обсязі та надав йому кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, а позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає і має заборгованість як по кредиту, так і по відсотках, і станом на 25 липня 2016 року має заборгованість в загальній сумі 66110 грн.18 коп., з яких: 15201,85 грн. заборгованості за кредитом, 45292,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1991,15 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3124,29 грн. штраф ( процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача, як і понесені витрати по справі.

В судове засідання представник позивача не зявився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні позовних вимог не визнала та пояснила, що дійсно отримувала кредит, але починаючи з лютого 2014 року, коли здійснила чергове погашення, більше коштів не брала і кредит не погашала. Наявність у розрахунку відомостей про погашення заборгованості з лютого 2014 року по вересень 2015 року в розмірах 430 грн., 500 грн., 400 грн., 800 грн., 400 грн., 700 грн., 780 грн., 1300 грн., 220 грн., 400 грн., 400 грн., 56,76 грн. та 102 грн. заперечила. При цьому просила застосувати до даних правовідносин строк позовної давності.

Вислухавши пояснення відповідачки та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволенню з таких підстав

Так, 04.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до банку із відповідною анкетою-заявою, в якій просила видати Універсальну кредитну карту з бажаним лімітом 15000 грн. За даним договором банк відкрив картковий рахунок та обслуговування платіжної картки, тобто відкриває кредитну лінію на 8000 грн. та встановлює розмір відсотків за користування кредитом 27,6 % відповідно на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Держатель картки зобовязаний щомісячно у строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, в розмірі, визначеному «Тарифами», а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та проценти за користування кредитною лінією. У разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитною лінією, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами.

Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не сплачуючи заборгованість по тілу кредиту, у звязку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобовязання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, умови використовування відкритої кредитної лінії, проте отримавши визначені договором кошти, відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої відповідач неодноразово повідомлялася кредитором, однак до даного часу відповідач так і не погасив існуючу кредитну заборгованість, що є на даний час причиною звернення банку до суду із відповідним позовом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток , з умовами яких під час укладання договору на відкриття кредитної лінії був ознайомлений відповідач, було визначено порядок та умови нарахування процентної ставки, порядок повернення отриманих коштів.

Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК .

Станом на день постановлення рішення суду закінчився строк дії відповідного договору кредиту і відповідно до умов підписаного сторонами договору банк , зважаючи на ті обставини, що позичальник не проводить погашення кредиту , має всі правові підстави для стягнення всієї суми кредиту в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення виконання грошового зобов'язання відповідачем щодо розрахунку за надані послуги позивач застосовує два види цивільно-правової відповідальності, а саме пеню та штраф, що є незаконним.

Так відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не можу бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що узгоджується і з правовою позицією викладеною Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року в цивільній справі № 6-2003цс15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» про стягнення заборгованості.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно- правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 15201 грн.85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 45292 грн.89 коп., оскільки суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати її лише в частині стягнення неустойки.

Як зазначалося вище, сторони встановили , що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не інформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк та відповідно до ст..599 ЦК України припиняється його виконанням. Таким чином, оскільки жодна із сторін не заявила про його припинення, договір автоматично пролонговувався кожного року і відповідачка користувалася кредитними коштами.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦУ України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки), а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосувуєтьбся в один рік.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобовязання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи , про що чітко зазначено у ст.261 ЦК України.

Умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлювати самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку. А тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів, останнє погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором було здійснено 05.09.2015 року, а до суду із відповідним позовом банк звернувся 08.09.2016 року, тобто по збігу 1 річного строку позовної давності, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення за пенею до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 09 вересня 2013 року в розмірі 62485 грн.89 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» понесені витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1302 грн.46 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом 10 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя: