Справа № 2-759/11
Провадження № 4-с/496/15/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.,

представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, уточнивши яку 08.06.2017 року просить:

- визнати незаконною бездіяльність Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області стосовно зняття арешту з майна ОСОБА_3А.(РНОКПП НОМЕР_1) і нескасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17.09.2013 року та щодо нескасування постанови про розшук майна у виконавчому провадженні № 39135013 від 25.11.2015 року;

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 39135036 від 17.09.2013 року, винесену державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №39135013 від 25.11.2015 року;

- скасувати постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 39135036 від 25.11.2015 року, винесену державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2

Заявник посилається на те, що 17.06.2013 року державним виконавцем Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 39135036 на виконання виконавчого листа №496/1629/13-ц від 26.07.2013 року виданого Біляївським районним судом на виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк Перший» грошової суми 384258.72 грн.

По вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем були винесені постанови про розшук, арешт майна боржника та про заборону його відчуження.

29.03.2016 року головний державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до якої стягувану ПАТ «Банк Перший» було повернуто виконавчий лист №496/1629/13-ц виданий 26.07.2013 року Біляївським районним судом про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк Перший» грошової суми 384258.72 грн.

До 29.03.2017 року стягував не предявив виконавчий лист до стягнення.

Враховуючи вказані обставини заявник подав до відділу ДВС заяву про зняття арешту з майна, але жодних дій вчинено не було.

Посилаючись на вказані обставини заявник вважає, що оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження та скасовує постанови про розшук, арешт майна боржника та про заборону його відчуження.

Представник заявника в судовому засіданні на заяві наполягала. При цьому пояснила, що державний виконавець повинен при поверненні виконавчого листа стягувачу скасувати всі постанови про розшук, арешт майна боржника та про заборону на його відчуження.

Головний державний виконавець в судовому засідання заперечував проти заяви ОСОБА_3. При цьому пояснив, що виконавче провадження було повернуто стягувачу на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції яка діяла на той час, а розшук, арешт майна боржника скасовується на підставі ст. 50 вказаного Закону при закінченні виконавчого провадження.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 82 закону «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2013 року позовні вимоги ПАТ «Банк Перший» було задоволено та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 382438,72 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. і за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього 384258,72 грн.

На виконання вказаного рішення 26.07.2013 року було видано виконавчий лист № 496/1629/13-ц, строк предявлення якого було встановлено в один рік до 17.06.2014 року.

30.07.2013 року старшим державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №39135036), а 17.09.2013 року постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Оскільки за боржником було зареєстровано транспортний засіб 10.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

10.07.2014 року у звязку з тим, що транспортний засіб боржника виявлено, складено акт опису та арешту майна боржника та передано на відповідальне зберігання державним виконавцем винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, а саме автомобіля «Шкода Октавіа» д.н. НОМЕР_2.

25.11.2015 року в звязку з тим, що боржником рішення суду не виконано знову було оголошено розшук автомобіля «Шкода Октавіа» д.н. НОМЕР_2.

29.03.2016 року в звязку з тим, що транспортний засіб боржника не розшуканий, іншого майна зареєстрованого за боржником не встановлено, державний виконавець на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» постановою повернув виконавчий лист стягувачеві.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Ч. 5 вказаної статті передбачено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено закінчення виконавчого провадження, до підстав яких не входить повернення виконавчого документу на підставі ст. 47 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» наслідки завершення виконавчого провадження, передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, в разі закінчення виконавчого провадження, або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Оскільки державний виконавець постановою від 29.03.2016 року повернув виконавчий документ саме стягувачеві, а не органу що видав виконавчий документ (суд), рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, а тому підстав для скасування розшуку, арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не має.

Суд також вважає, що права заявника діями та бездіяльністю державного виконавця не порушені, оскільки на цей час він не виконав свої зобовязання за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2013 року перед ПАТ «Банк Перший» про стягнення на користь останнього заборгованості за кредитним договором у розмірі 382438,72 грн. та судових витрат 1820 грн.

Враховуючи викладене суд вважає скаргу ОСОБА_3 безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 386, 387 ЦПК України, ст. ст. 22, 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_5