Справа № 515/687/17
Провадження № 2/515/1159/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю: секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки-адвоката Глушкової Т.І.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача-адвоката Давиденка К.В.

третьої особи представника органу опіки та піклування

Крижопільської РДА Вінницької області

Деревянчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа що не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3, посилаючись на наступні обставини.

26 вересня 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого у них народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сумісне проживання сторони припинили, коли дитині виповнилося шість місяців. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, жодного разу не виявив бажання її бачити, не спілкувався з нею, не приймає участі у її вихованні. На теперішній час дитині вже три роки, вона не пам'ятає батька ОСОБА_3, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. На думку позивачки, ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надає матеріальну допомогу, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що остання не знає свого генетичного батька. Тому, в березні 2017 року позивачка звернулася до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Посилаючись на висновок, наданий органом опіки та піклування Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області по розгляду її заяви щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, остання звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник Глушкова Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснивши, що на теперішній час у позивачки нова сім'я, вона проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, якого донька називає татом. Тому, з урахуванням того, що відповідач не цікавиться життям та вихованням дитини, має заборгованість по аліментам, а у дівчинки вже є інший батько, просили позбавити останнього батьківських прав, щодо малолітньої доньки ОСОБА_6

Представник органу опіки та піклування Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області Деревянчук О.І. в судовому засіданні вимоги позову підтримала, пояснивши, що орган опіки та піклування Крижопільської РДА дійсно, на підставі наданих позивачкою доказів, за відсутності відповідача, 11 травня 2017 року, задовольнив заяву останньої та визнав доцільним позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Давиденко К.В. вимоги позову не визнали та просили відмовити у його задоволенні. При цьому, позивач пояснив, що дійсно, на протязі приблизно 2,5 років він не допомагав дитині, оскільки на той час навчався в технікумі промислової автоматики, потім в Академії, яку закінчив у 2016 році. Дитину він не провідував через те, що позивачка не надавала йому такої змоги, просив також врахувати велику віддаленість місця проживання, щодо хвороби дитини йому ніхто нічого не повідомляв. Телефонував позивачці востаннє в березні 2015 року, просив побачитись з дитиною, але вона йому відмовила, свідком цього був його знайомий ОСОБА_7, після цього вона змінила номер телефону. Крім того, пояснив, що він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини. В період, коли він звільнився з попередньої роботи, та проходив стажування, влаштовуючись на іншу роботу, у нього виникла невелика заборгованість, яку він, фактично, відразу ж погасив. На теперішній час в нього заборгованості не має, а, навпаки, є дещо переплата аліментів. Він бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини та просить не позбавляти його батьківських прав щодо доньки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що є сусідкою позивачки. Відповідача ОСОБА_3 бачила ще до народження дитини, після народження ОСОБА_6 - відповідача не бачила, він ніколи не приїздив. Зі слів ОСОБА_9, що є тіткою позивачки та раніше проживала з останньою, їй відомо, що відповідач не допомагає дитині.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона підтримує дружні стосунки з батьками позивачки, з якими зустрічається приблизно раз у місяць. Тому, вона часто бувала в гостях сім'ї ОСОБА_1 (на днях народження, хрещенні дитини ОСОБА_6), але ні разу відповідача там не бачила. Підтвердила суду, що позивачка проживає з ОСОБА_11, у них нормальні стосунки, він любить дівчинку, займається її вихованням та утриманням.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що відповідач кілька разів намагався зустрітися з дочкою. Приблизно два роки тому він був присутнім при телефонній розмові сторін по справі, коли відповідач просив зустрічі з дочкою, але колишня дружина йому відмовила.

Вислухавши пояснення сторін по справі, доводи їх представників, пояснення представника третьої особи - органу опіки та піклування Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області Деревянчук О.І., пояснення свідків, вивчивши надані сторонами докази кожний окремо та в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасники зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно ст.164 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі з 26.09.2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_5 року у них народилась донька ОСОБА_12. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 березня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції у Вінницької області (а.с.8), згідно якого батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Згідно копії рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року (а.с.5) шлюб, зареєстрований 26 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, позивачці залишено прізвище «ОСОБА_1».

На аркуші справи 7 міститься копія рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року (а.с.7), з якого вбачається, що з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.02.2017 року і до досягнення дининою повноліття.

Довідкою №20 від 05.04.2017 підтверджується, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Крижопільський ДНЗ №5 з 21.07.2016 року по даний час. За час перебування дитини в садочку, належним доглядом, вихованням займається мати -ОСОБА_1

З копії характеристика на ОСОБА_6, видану ДНЗ №5 15.05.2017 року за №24 слідує, що вихователі та адміністрація жодного разу не бачили батька дитини ОСОБА_3, який не займається вихованням дитини і не бере участь у виховному процесі дошкільного закладу. Вихованням дівчинки займаються її мати та бабуся, які взаємодіють з педагогами в даній групі, прислуховуються до їх рекомендацій(а.с.93).

З висновку органу опіки та піклування Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області від 11 травня 2017 року (а.с.10) вбачається, що Крижопільська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько дитини ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, життям та здоров'ям доньки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Обгрунтовуючи свій висновок листом від 09.08.2017 року за №309, послався на заяву матері, нотаріально посвідчену заяву сусідки ОСОБА_8.(а.с.98), вище досліджені судом довідку та характеристику на дитину з ДНЗ №5, акт обстеження умов проживання дитини біля матері ОСОБА_1.(а.с.94), рішення Крижопільського районного суду щодо стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3, а також на розрахунок заборгованості по аліментам станом на 26 червня 2017 року.

При цьому, висновок не містить матеріалів що стосуються характеризуючих даних на батька дитини з місця його проживання, складу його сім'ї, наявності місця роботи, тощо, та його ставлення до поданої позивачкою заяви щодо позбавлення його батьківських прав.

За правилами ст.19 СК України, висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Разом з тим, з поданих представником відповідача характеристик відносно ОСОБА_3 (а.с.а.с.46, 47) вбачається, що останній зареєстрований АДРЕСА_1. За період проживання на території м. Татарбунари Одеської області зарекомендував себе як не конфліктний громадянин, має скромний характер, урівноважений, ввічливий, спокійний, має авторитет серед сусідів та товаришів, скарги на останнього до міської ради не надходили. На обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває (а.с.48), до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Із розрахунку заборгованості по аліментам, виданого Державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.74) слідує, що станом на 26 червня 2017 року заборгованість із сплати аліментів ОСОБА_3 становить 565,01 грн. Однак, із повторного розрахунку заборгованості по аліментам від 21.08.2017 року, станом на вказану дату за ОСОБА_3 значиться незначна переплата аліментів на суму 170,63 грн. (а.с. 113 ). Вказане також підтверджується квитанціями №137 від 12.09.2017 року та №20 від 11.10.2017 року, наданими в судовому засіданні представником відповідача (а.с. 114-115 ).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх батьківських обов'язків щодо виховання доньки ОСОБА_6, не цікавився її духовним та фізичним розвитком, не займався її вихованням. Це стало підставою для збирання позивачкою документів для подання позову до суду про позбавлення відповідача батьківських прав.

Разом з тим, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що для повноцінної його участі у вихованні дитини є деякі перешкоди, однак він має намір належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, що підтверджує його заява до Служби у справах дітей Крижопільської РДА Вінницької області про визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною (а.с.41-42), яка на теперішній час відкладена розглядом до постановлення судом рішення по справі за позовом ОСОБА_1 щодо позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.105).

Також, у судовому засіданні встановлена наявність між батьками дитини негативних відносин і ця обставина, на думку суду, є причиною того, що відповідач не має можливості належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини. Також на це впливає велика віддаленість місця проживання дитини та батька.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «По виконання рішень та застосування практики Європейського суду з пав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України») .

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору, пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків: діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах: будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів і для подальшого об'єднання сім'ї (Справа «Савіни проти України від 18.12.2008 року) .

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ст.ст.10,11 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

При вирішенні справи, судом враховано, що позивачем та його представником не доведено та не надано суду належних доказів умисного ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу. Доводи представника позивача адвоката Глушкової Т.І. щодо проживання на теперішній час матері дитини ОСОБА_1 з іншим чоловіком, якого дитина називає батьком, не може, на думку суду, служити підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, жодним чином, не порушує права дитини. Посилання на травмування психіки дитини, в разі виявлення бажання відповідачем, що є рідним батьком, на теперішній час, за вказаних обставин, спілкуватись з дитиною, є лише припущенням представника позивача. Разом з тим, доказування не може грунтуватися на припущеннях, що прямо встановлено нормою ч.4 ст.60 ЦПК України.

За загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване, насамперед, на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

З урахуванням указаних обставин, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 155, 164-166, 180 СК України, ст.ст.10, 11, 58-60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Покласти на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк