Справа № 461/3084/17 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/5104/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 03 травня 2017 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття. В решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 640,00 грн. судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з підстав безробітності та відсутності будь яких доходів у відповідача, оскільки ОСОБА_4 є фізично здоровою та працездатною особою, і стягнення аліментів в розмірі, у якому просить стягувати позивачка, відповідатиме інтересам і потребам дитини. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному розмірі. В решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими ст.ст.57-59 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував потреби дитини та можливість надання матеріального утримання самою матірю, врахував матеріальний стан відповідача, його стан здоровя та вік, наявність у нього обовязку по утриманню неповнолітньої дитини та відсутності законодавством визначеного обовязку по утриманню інших осіб, та прийшов до висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно кошти на користь позивача на утримання доньки, і до досягнення нею повноліття в розмірі 1000.00 грн., і що такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи за наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної ОСОБА_6 Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні розяснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

З копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №252004, виданого 09.07.2010 року, вбачається, що ОСОБА_5 народилася 02.07.2007 року, її батьком у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_4, а матір»ю ОСОБА_2.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача ОСОБА_4 кошти на утримання доньки у розмірі 1000.00 грн. щомісячно, суд першої інстанції врахував те, що донька сторін, ОСОБА_5, проживає з матірю, батько з дитиною не проживає, коштів на її утримання не надає, а також відсутність між батьками домовленості щодо способу виконання спільного обовязку утримувати дитину, а тому виходячи із встановленого факту, що дитина проживає із матірю вважав підставною вимогу позивачки про стягнення коштів на утримання дитини.

Рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 коштів на утримання доньки , ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1000.00 грн. щомісячно, відповідачем не оскаржується, таке оскаржується позивачкою, яка не погоджується з розміром аліментів, які суд присудив стягувати з відповідача на доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 182 СК України, врахував матеріальне становище платника аліментів, відсутність доказів про його працевлаштування та отримання ним доходів, а також інформацію, зазначену у податковій декларації про майновий стан і доходи платника податку ОСОБА_4 за 2016 р. та у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, згідно з якою у відповідача відсутні будь-які доходи.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 2000,00 грн., є не обґрунтованою, оскільки позивачкою, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не було надано, а судом не здобуто доказів про можливість відповідача сплачувати аліменти саме в розмірі 2000.00 грн., а відтак, враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 Б,В. на користь ОСОБА_2 коштів на утримання доньки, ОСОБА_5, в розмірі 1000.00 гривень.

Визначаючи розмір аліментів у такому розмірі, суд першої інстанції врахував розмір прожиткового мінімуму на дитину віком 10 років, та обов»язок обох батьків забезпечити необхідний прожитковий мінімум для дитини.

Оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобовязання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дитини, зважаючи на обов»язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, зважаючи на те, що такий розмір аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував положень Конвенції про права дитини, максимально можливо не врахував інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Струс Л.Б.

ОСОБА_6