У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., ознайомившись із заявою Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно положень п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України ).

Крім того, відповідно до п.13 розяснення Постанови №14 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПКУ), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

З матеріалів справи випливає, що 29.07.2015 року між КП «Водоканал м. Ужгорода» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 154/15 про погашення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідно до вказаного договору боржник зобовязався оплати борг за отримані послуги по водопостачанню та водовідведенню, що склався станом на 01.07.2015 року,протягом 24 місяців, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок кредитора грошових коштів у розмірі 11 189,70 грн. з розстрочкою платежу.

Таким чином, заявником зазначено про наявність між сторонами договірних правовідносин та договірних зобовязань з приводу надання комунальних послуг.

Окрім того, розрахунок боргу по особовому рахунку № 7002602ОСОБА_1, АДРЕСА_1, наявний в матеріалах справи, веде свій початок з липня 2015 року і борг на кінець липня 2015 року становить 567,00 грн.

В той же час, Договір № 1517 про надання послуг з водопостачання і водовідведення між КП «Водоканал м. Ужгорода» та ОСОБА_1 було укладено тільки 27.07.2015 року.

Таким чином, неможливо визначити з якого періоду почалася дана заборгованість.

Відтак, вищенаведене вказує на наявність спору про право, оскільки вказана у заяві заборгованість та правомірність її нарахування може заперечуватися, не визнаватися або оспорюватись боржником, а також враховуючи, що судовий наказ видається тільки за умови безспірності вимог, суд вважає, що відкриття наказного провадження та видача судового наказу позбавляє боржника права на звернення до суду з заявою про застосування позовної давності, оскільки з аналізу положень ч.3 ст.267 ЦК України випливає, що звернутися з такою заявою може лише сторона в спорі, тобто сторона у справі позовного провадження, при тому, що наказне провадження не передбачає проведення судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити стягувачу у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки вбачається спір про право, та розяснити заявнику його право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, Постанови №14 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року та керуючись ст. ст.96, 100, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У прийнятті заяви Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2